КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу заступника керівника Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 , погодженого заступником керівника Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною останній залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23-00 години до 06-00 години наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, у межах строку досудового розслідування, а саме до 22.09.2024 включно.

Цією ж ухвалою зобов`язано підозрювану ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимого слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/33329/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5521/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- не відлучатись з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, коло яких буде визначено письмово прокурором, та з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні щодо обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, заступник керівника Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 21.09.2024.

У разі прийняття рішення щодо можливості застосування до ОСОБА_7 розміру застави, визначити підозрюваній заставу в розмірі 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 056 000 гривень, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор вказував про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та зазначав, що отримані на даному етапі досудового розслідування відомості, що задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення даного кримінального правопорушення.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, з огляду на тяжкість інкримінованого підозрюваній злочину та суворість можливого покарання, остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Також, користуючись налагодженими міцними соціальними зв`язками та знайомствами, отриманими під час вчинення кримінального правопорушення, підозрювана може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підозрювана володіє інформацією стосовно даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази щодо неї, у зв`язку з чим остання, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від наданих показань.

Крім того, на даний час не встановлено та не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, показання яких можуть мати важливе доказове значення.

ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення. У зв`язку із заволодінням бюджетних коштів є ймовірність легалізації (відмивання) бюджетних коштів, одержаних злочинним шляхом.

На думку апелянта, є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 05.01.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426, ч. 1 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 16.06.2022 ФОП ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою шахрайського заволодіння державними грошовими коштами, на підставі видаткової накладної № 1 від 16.06.2022, поставила на адресу Міжнародного центру предмети, які не є аптечками військовими медичними індивідуальними, в кількості 3100 шт., внаслідок чого Міжнародним центром на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк», перераховано грошові кошти в сумі 5 890 000 гривень, якими остання в подальшому заволоділа та розпорядилась на власний розсуд, що призвело до спричинення шкоди державі в особі Міжнародного міжвідомчого багатопрофільного центру підготовки підрозділів (військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України), що відповідно до ч. 4 примітки ст. 185 КК України, є особливо великим розміром.

У межах вказаного кримінального провадження 23.07.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023).

26.07.2024 старший слідчий третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із можливістю визначення застави в розмірі 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 056 000 гривень, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною останній залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23-00 години до 06-00 години наступної доби, у межах строку досудового розслідування, а саме до 22.09.2024 включно.

Зобов`язано підозрювану ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимого слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатись з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, коло яких буде визначено письмово прокурором, та з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні щодо обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, дійшовши висновку про недоведеність підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши щодо неї запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність існування частини зазначених у клопотанні ризиків, зокрема передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

На думку слідчого судді, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана, користуючись налагодженими міцними соціальними зв`язками та здобутими знайомствами, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом може знищити, приховати або спотворити докази, у тому числі документацію, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а отже зможе змінити вже існуючі або знищити не встановлені документи, а відтак слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність в повній мірі існування даного ризику, а його обґрунтування по своїй суті є формальним.

Разом з тим, слідчим суддею вірно встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на встановлені обставини, зазначені ризики хоча і мають ймовірність, проте стороною обвинувачення не надано доказів того, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду не доведено тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, яким здатен запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою, дані про особу підозрюваної, беручи до уваги її вік, міцність соціальних зв`язків, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, із покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваної більш м`який запобіжний захід.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, який, на думку колегії суддів, співмірний з особою підозрюваної, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Посилання прокурора на тяжкість інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.

Доводи прокурора про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному випадку не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваної виняткового запобіжного заходу, оскільки прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід - у виді домашнього арешту, не здатен запобігти ризикам, які він вважає встановленими у даному провадженні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3