ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/490/24 Справа № 711/1786/24 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої

розглядається питання про

застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000697 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку із звичайним типом нагляду за вчинене суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання ухвали законної сили не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експертів та проведення експертиз віднесено за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

До Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшли клопотання слідчого та прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 29.12.2023 близько 00-50 годин, діючи за попередньою змовою із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, не усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений, востаннє Указом Президента України за №734/2023 від 06.11.2023 строком на 90 діб, шляхом розбиття скла вхідних металопластикових дверей, незаконно проникли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_11 , звідки викрали товар, а саме: 2 пляшки горілки «Хортиця Classik» об`ємом 0,375 л, вартістю 65,83 грн за 1 шт., 1 пляшку вина «Коблево Бастардо» об`ємом 0,75 л, вартістю 78,34 грн., 1 пляшку вина «Коблево Мускат» об`ємом 0,75 л, вартістю 78,34 грн., 1 пляшку вина «Коблево Мрія» об`ємом 0,75 л , вартістю 89,17 грн. та пляшку вина «Коблево Кабернет» об`ємом 0,75 л, вартістю 86,67 грн, після чого, з місця вчинення суспільно небезпечного діяння з викраденим майном зникли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 464 гривень 18 копійок.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечні діяння, за ознаками ч.4 ст.185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, в стані неосудності.

Посилаючись на те, що встановлені судом обставини вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 підтверджуються належними та допустимими доказами, які були досліджені безпосередньо під час судового розгляду, та оскільки останній відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 96 від 16.02.2024 на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому дії та на теперішній час, виявляв та виявляє на теперішній час прояви хронічного психічного захворювання у формі шизотипового розладу з депресивними, тривожними розладами, панічними атаками, проявами параноїдності із суїцидальними тенденціями (Б- 21.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що він не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом потребує поміщення у спеціальний лікувальний заклад з надання психіатричної допомоги з метою обов`язкового примусового лікування та запобігання вчинення суспільно-небезпечних дій.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задоволено та застосовано щодо ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку із звичайним типом нагляду за вчинене суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просив її змінити через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, виключити із мотивувальної частини ухвали, а саме із встановлених судом обставин вчинення суспільно небезпечного діяння та кримінально-правової оцінки діяння ОСОБА_8 посилання на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_8 є неосудним. У відповідності до ст.ст. 18, 19 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності і не може бути суб`єктом злочину, а в кримінально-правовій оцінці вчиненого ним суспільно небезпечного діяння не може бути ознак, які відображають суб`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Статтею 26 КК України визначено, що співучастю у злочині є умисна спільна діяльність декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб.

Таким чином судом при кримінально-правовій оцінці вчиненого ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння помилково вказано кваліфікуючу ознаку ст. 185 КК України вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою групою осіб та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи; думку захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_7 , які згідні з апеляційною скаргою прокурора ; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України ухвала суду повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані, але не в повній мірі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанцій у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, - тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Колегія суддів, вважає, що внесення змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_8 скоїв суспільно небезпечне діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Водночас вартість викраденого майна, що встановлена за ухвалою і не оспорюється сторонами, становить 464,18 грн.

Зі змісту ухвали вбачається, що ОСОБА_8 скоїв суспільно небезпечне діяння 29 грудня 2023 року.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2023 року становив 2684 гривні, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2023 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2684 гривні.

З урахуванням положень ст. 5 КК України, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння , яке містить ознаки дрібної крадіжки за ст. 51 КУпАП.

Між тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме скоєння її з проникненням у інше приміщення, колегія суддів уважає, що діяння ОСОБА_8 мають ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку з таким.

Частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_8 , як такого, що містить ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанцій, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Так, згідно з даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_13 звернулася до відділу поліції із заявою, у якій вказала, що невідомі особи, шляхом розбиття скла металопластикових дверей проникли до магазину «Нива», звідки викрали товар. (т. 1 а.м.п. 66).

Об`єктивна сторона ч.1 ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанцій установив, що ОСОБА_8 визнав фактичні обставини інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння і не заперечував факту проникнення до магазину з метою заволодіння майном.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати суспільно небезпечне діяння , яке вчинив ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, та відповідно до ч. 2 ст. 404, ст. 408 КПК України змінити ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024.

Разом з тим доводи прокурора про допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ознакою «за попередньою змовою групою осіб», є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

У п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року N 10 зазначено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб`єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб`єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 16.02.2024 № 96 ОСОБА_8 , на період часу, до якого відноситься скоєного інкримінованого йому правопорушення, та на цей час виявляв та виявляє прояви хронічного психічного захворювання у формі шизотипового розладу з депресивними, тривожними розладами, панічними атаками, проявами параноїдності із суїцидальними тенденціями (Б-21.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що він не міг і не може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Тобто, як правильно вказав суд першої інстанції, ОСОБА_8 є неосудним, а відтак у відповідності до ст. 18, 19 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності і не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, а в кримінально-правовій оцінці вчиненого ним суспільно небезпечного діяння не може бути ознак, які відображають суб`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали посилання суду на вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою групою осіб.

В решті ухвалу районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 503 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Задовольнити апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 .

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2024 року, якою щодо ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою групою осіб.

В решті ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в порядку ст. 426 КПК України з дня проголошення.

Головуючий

Судді