Провадження № 1-кс/344/7224/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000347 від 24.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

23.10.2024 слідчий ОСОБА_3 за погодженням прокурора ОСОБА_6 , звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого посилається на те, що досудовим розслідуванням установлено, що упродовж 2014-2023 років ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі.

12 березня 2019 року ОСОБА_8 набула у особисту приватну власність об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , яку їй подарувала її сестра - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2023 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зареєстрований 19 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хмельницького району реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 5, свідоцтво про одруження 1-БВ № 117216 розірвано.

30.08.2024 ОСОБА_7 при укладенні нового шлюбу з ОСОБА_10 змінив своє прізвище на ОСОБА_11 .

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні з 05 год 30 хв 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався упродовж 2022-2024 років. Зокрема Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженого Законом України від 08.05.2024 № 3684-IX ? строк дії воєнного стану продовжено до 12.08.2024.

В один із днів в кінці квітня 2024 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів ОСОБА_12 , розуміючи, що квартира АДРЕСА_1 , згідно вимог ст. 57 Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю його колишньої дружини ОСОБА_8 , вирішив заволодіти таким чужим майном у незаконний спосіб, шляхом його вимагання, та обернути його на свою користь.

10 травня 2024 року близько 16 год 40 хв ОСОБА_12 прийшов до місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, в умовах воєнного стану, незаконно, з погрозою насильства над останньою, висунув потерпілій незаконну вимогу про передачу йому чужого майна та права на майно, а саме: квартири АДРЕСА_3 , ринковою вартістю 1 507 783 грн.

При цьому, у зв`язку із відмовою ОСОБА_8 здійснювати перереєстрацію належної їй на праві особистої приватної власності квартири, ОСОБА_12 під час вимагання застосував до неї фізичне насильство у вигляді побоїв, а саме: викручував руки, душив, наніс п`ять ударів руками в область голови, та два удари ногою в область кінцівок потерпілої, а також погрожував вбивством та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема облити обличчя кислотою та спалити її у помешканні.

Вчинення указаних протизаконних дій по відношенню до ОСОБА_8 . ОСОБА_12 припинив лише після усної згоди потерпілої перереєструвати квартиру АДРЕСА_1 , на нього. При цьому, така згода надана потерпілою у результаті існування реальної загрози її життю та здоров`ю, оскільки ОСОБА_12 був раніше судимий за вчинення умисних особливо тяжких злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, а тому погрози останнього ОСОБА_8 сприймала за правдиві.

Однак, у подальшому обдумавши протизаконні дії свого колишнього чоловіка потерпіла ОСОБА_8 вирішила не відчужувати належну їй квартиру на користь ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернулась до правоохоронних органів та повідомила про факт незаконного вимагання її майна ОСОБА_12 .

Проте ОСОБА_12 не припинив своїх протизаконних дій та упродовж червня 2024 року під час зустрічей та телефонних розмов з ОСОБА_8 , продовжив вимагати передачі йому у власність нерухомого майна останньої, а саме квартири АДРЕСА_3 , висловлюючи неодноразові погрози насильства над потерпілою, пошкодження та знищення належного їй майна, заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень або вбивства.

Зокрема продовжуючи вчинення свого злочинного діяння, 24 червня 2024 року у період часу близько з 12 год 45 хв до 13 год 10 хв ОСОБА_12 , перебуваючи по місцю проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з погрозою застосування насильства щодо ОСОБА_8 та знищення або пошкодження її майна, вимагав негайної передачі йому у власність квартири АДРЕСА_3 та зажадав документи, що засвідчують право власності на указане майно. Після відмови ОСОБА_8 надати такі документи про право власності ОСОБА_12 знову застосував до потерпілої фізичне насильство, а саме почав тягати її за волосся, виражатися нецензурною лексикою та відібрав її мобільний телефон. При цьому, ОСОБА_8 боячись за своє життя та здоров`я, намагалась залишити приміщення квартири, однак ОСОБА_12 схопив її за руки, вкусив у ділянку спини та силою затягнув до кімнати квартири, де продовжив тягати потерпілу за волосся.

При цьому в указаний період часу ОСОБА_12 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_8 , з метою залякати потерпілу та схилити її до передачі у власність квартири АДРЕСА_1 , знищив та пошкодив майно, яке перебувало у зазначеній квартирі, а саме розбив дзеркало, вазу з квітами, пилосос, монітор марки «Samsung», окуляри, дві фото рамки.

У свою чергу ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою подальшого запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, сприйнявши вимагання останнього як реальні та з метою збереження свого життя, здоров`я та майна надала згоду на відчуження на його користь належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_3 , написавши під примусом нападника відповідну письмову розписку.

Наступного дня, 25.06.2024 у період часу з 09 год 20 хв до 12 год 00 хв ОСОБА_12 , знову прийшов за місцем проживання ОСОБА_8 та перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , продовжив свої умисні злочинні дії по вимаганню чужого майна - квартири АДРЕСА_3 , яка перебувала в особистій приватній власності останньої. Зокрема у зв`язку із зволіканням ОСОБА_8 у передачі цього майна, він знову звернувся до неї з незаконними вимогами щодо негайного надання у його розпорядження документів на даний об`єкт нерухомості, а після відмови потерпілої віддати такі документи, застосував до неї фізичне насильство, а саме незаконно забороняв їй залишати житло, тягав ОСОБА_8 за волосся та наніс їй один удар рукою в область голови, у зв`язку із чим остання відчула сильний фізичний біль.

02 жовтня 2024 на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду, працівниками поліції було проведено обшук транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , в ході якого у його присутності, виявлено та вилучено: ключ від автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 та транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), являється власником транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .

02 жовтня 2024 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Підставою накладення арешту на вказане майно є можлива конфіскація майна.

На підставі викладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.

Слідчий у судовому засіданні просив клопотання про накладення арешту на майно задоволити.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та подав письмове заперечення на клопотання, в якому вказав, що на цій стадії кримінального провадження, де встановлено лише попередню правову кваліфікацію, а також відсутній причинно-наслідкового зв`язку між злочином та його наслідком, що як наслідок нівелює наявність майнової шкоди. Вважає передчасним стверджувати про можливу конфіскацію майна, як виду покарання. Разом з тим, додав, що дружина ОСОБА_12 є вагітною, автомобіль потрібен для користування. Просив у задоволенні клопотання про накладення арешту відмовити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, з підстав наведених його захисником.

Слідчий суддя, заслухавши учасників розгляду клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з ч.1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні під № 0000347 від 24.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Згідно протоколу обшуку від 02.10.2024, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №344/17720/24 від 30.09.2024, розпочатого 02.10.2024 о 09 год 35 хв, закінченого о 12 год 17 хв у транспортному засобі марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , в ході якого виявлено та вилучено: ключі від автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 та транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Відповідно до реєстраційної картки ТЗ автомобіль марки ««TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 .

02.10.2024 ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке того ж дня йому вручено.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а саме ч. 4 ст. 189 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

При цьому, при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна, слідчий суддя враховує обставини, з якими закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Санкція ч. 4 ст. 189 КК України, передбачає, між іншого покарання у вигляді конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. У такий спосіб особа, яка вчинила злочин, обмежується у праві власності на певне майно, що вона набула на законних підставах до ухвалення вироку. Це покарання передбачає вилучення як усього майна, так і його частини.

Стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно належить на праві приватної власності підозрюваному, може бути конфісковано у випадку призначення судом відповідного покарання.

Відтак, враховуючи вищенаведене, а також з метою забезпечення збереження речового доказу та конфіскації майна як виду покарання за ч. 4 ст. 189 КК України, оскільки, незастосування накладення арешту може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст.170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю вказаний захід забезпечення доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження - клопотання слід задоволити.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено. Той факт, що дружина підозрювана є вагітною, потребує користування таким автомобілем, не може бути підставою для відмови у задоволенні даного клопотання. Зокрема, без надання доказів відсутності та можливості користування іншими транспортними засобами; необхідності постійного користування.

При цьому належить врахувати, що арешт майна в цілому має тимчасовий характер до його скасування або ж в межах строку досудового розслідування, який спрямований на ефективне забезпечення його проведення у розумний строк, а межі досудового розслідування у часі чітко визначені ст. 219 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 167, 168, 170-173, 175, 309, 372 КПКУкраїни, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на : транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 номер кузова: НОМЕР_2 , ключ від автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , що належать ОСОБА_4 , РНОКПП : НОМЕР_4 .

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення (ухвали).

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1