КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13.05.2024 задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, вилучене 26.04.2024 під час проведення обшуків, яке визнано речовими доказами, а саме на:

- автомобіль AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ;

- автомобіль AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 та ключі від автомобіля;

- автомобіль HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а саме: на автомобіль

_____________________________________________________________________________________

Справа 352/17309/23 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5408/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_8 (попередній номерний знак НОМЕР_9 ) ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля, та постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно та зобов`язати орган досудового розслідування та органи прокуратури, в межах наданих повноважень, негайно повернути вилучене майно, яке належить ОСОБА_6 .

Апелянт вказував, що оскаржувана ухвала постановлена без участі власника майна ОСОБА_6 та його представника, копія повного тексту даного судового рішення не надсилалася, а з його змістом він ознайомився за допомогою Єдиного реєстру судових рішень лише 25.07.2024.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що висновки слідчого судді про те, що вилучене майно, яке належить ОСОБА_6 , відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та на нього слід накласти арешт з метою збереження речових доказів, є передчасними та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Також вказував, що ОСОБА_6 не вчиняв жодних злочинів, у даному кримінальному провадженні йому не було повідомлено про підозру, до будь-якої протиправної діяльності підозрюваних ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 чи інших осіб, ОСОБА_6 відношення не має, у тому числі, не надавав останнім чи будь-яким іншим особам дозволу на використання свого транспортного засобу у таких можливих незаконних діях, а також не здогадувався про їх можливе вчинення.

На думку апелянта, на даній стадії кримінального провадження відсутня об`єктивна необхідність та жодні передбачені законодавством підстави для утримання стороною обвинувачення транспортного засобу ОСОБА_6 , а тому в подальшому відпала потреба у застосуванні арешту вищевказаного майна.

Матеріали кримінального провадження містять достатньо фактичних даних, які спростовують будь-яку причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 використовує вказаний транспортний засіб для виконання своїх посадових обов`язків у ТОВ «Експансія», що пов`язано безпосередньо зі збутом товарно-матеріальних цінностей.

Апелянт зазначав, що протягом 2023 року ОСОБА_12 здійснював технічне обслуговування та ремонт вказаного автомобіля. З цією метою 19.03.2024 ОСОБА_6 залишив ОСОБА_12 автомобіль на декілька днів, після чого забрав його після завершення необхідних робіт.

При цьому, ОСОБА_6 не контролював дії ОСОБА_12 та не відслідковував його переміщення.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не врахував: відсутність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 ; відсутність правових підстав арешту майна; невідповідність майна критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу; об`єктивну неможливість використання даного майна, як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб, у тому числі, родини ОСОБА_6 , як власника тимчасово вилученого майна; нерозумність і неспівмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Крім того, апелянт зазначав, що з клопотанням арешт майна третьої особи, зазначеної у ст. 64-2 КПК України, до слідчого судді про звернувся слідчий за погодженням з прокурором, а тому слідчий суддя, на виконання вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, був зобов`язаний встановити, що клопотання про арешт майна подано неуповноваженою службовою особою.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_5 , які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, який не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а подана апеляційна скарга - підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно ст. ст. 7, 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016,кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна або його представника, та дані по вручення їм копії оскаржуваної ухвали у матеріалах провадження відсутні.

Як зазначив апелянт, зі змістом повного тексту оскаржуваної ухвали він ознайомився за допомогою Єдиного реєстру судових рішень 25.07.2024. Інших відомостей щодо вручення апелянту оскаржуваної ухвали, матеріали справи не містять. Апеляційну скаргу подано представником власника майна 30.07.2024.

За таких обставин, колегія суддів вважає обгрунтованими вказані доводи представника власника майна про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2024, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність прокурора із мотивами та обгрунтуванням оскаржуваної ухвали, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СВ Голосіївського УП ГУНП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000912 від 18.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) та ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України, з приводу вчинення шахрайських дій відносно банківських установ.

Як встановлено органом досудового розслідування, до вказаних кримінальних правопорушень причетні ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29.03.2024 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_12 та належить на праві власності ОСОБА_6 .

Згідно даних протоколу обшуку від 26.04.2024, цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіля HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , в ході якого вилучено вищезазначений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля.

Цього ж дня проведено обшуки транспортних засобів AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ; та AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , які перебувають у власності зятя ОСОБА_13 - ОСОБА_14 .

Постановою старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 від 26.04.2024 вилучений транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 000912.

29.04.2024 слідчий СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , в якому просив накласти арешт на майно, вилучене 26.04.2024 під час проведення обшуків, яке визнано речовими доказами, а саме на:

- автомобіль AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_13 та перебуває у власності ОСОБА_14 ;

- автомобіль AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 та ключі від автомобіля, який перебуває у власності ОСОБА_14 ;

- автомобіль HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , який перебуває у користуванні ОСОБА_12 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13.05.2024 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене 26.04.2024 під час проведення обшуків, яке визнано речовими доказами, а саме на:

- автомобіль AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ;

- автомобіль AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 та ключі від автомобіля;

- автомобіль HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на автомобіль HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаного транспортного засобу.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інші транспортні засоби ніким не оскаржені, а відтак колегією суддів не перевіряється.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя посилався на необхідність арешту вилученого транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вилученого транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовим доказом вилучений автомобіль HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , прокурором у клопотанні не доведено таку мету арешту вилученого транспортного засобу, як збереження речових доказів.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні щодо обставин вчинення шахрайських дій відносно банківських установ, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що належний ОСОБА_6 транспортний засіб може бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні, зокрема був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, був об`єктом кримінально протиправних дій, чи набутий кримінально протиправним шляхом.

До клопотання не долучено будь-яких відомостей на підтвердження викладених у клопотанні відомостей про користування ОСОБА_12 транспортним засобомHYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , та не зазначено, яке відношення може мати вказаний автомобіль до кримінального провадження.

Як протокол обшуку так і інші долучені до клопотання матеріали не містять відомостей про те, що в ході обшуку транспортного HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 в ньому були виявлені речові докази у справі, сліди кримінального правопорушення, документи або інші відомості, які б давали підстави для висновку, що вказаний транспортний має відношення до вчинення шахрайських дій відносно банківських установ.

Крім того, жодних даних щодо причетності власника вилученого автомобіля - ОСОБА_6 , до вчинення кримінальних правопорушень, за яким здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять, та відомості про можливу причетність вказаної особи до кримінальних правопорушень, до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні не внесено.

Долучена до клопотання постанова старшого слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 від 26.04.2024 про визнання вищевказаного автомобіля речовим доказом у справі, містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин злочину, без обґрунтування висновку, яким ознакам речових доказів відповідає даний автомобіль.

Не містить таких відомостей і клопотання прокурора про арешт майна та долучені до нього матеріали.

Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить, тапрокурором не надано доказів того, що належний для ОСОБА_6 автомобіль може бути речовим доказом у кримінальному провадженні № 000912.

Крім того, у клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання майна, яке належить на праві власності третій особі.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно третьої особи, не обгрунтував його відношення до обставин кримінальних правопорушень, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на належне ОСОБА_6 майно не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, прокурор в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном ОСОБА_6 здійснено без законних на те підстав, про що обгрунтовано зазначив апелянт в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на транспортний засіб ОСОБА_6 постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

Разом з тим, порушуючи в апеляційній скарзі питання про зобов`язання слідчого чи прокурора негайно повернути вилучене майно, апелянт не звернув увагу на те, що положеннями ч. 3 ст. 407 КПК України не передбачено повноважень суду на прийняття рішень щодо зобов`язання до вчинення певних дій, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню в частині накладення арешту на транспортний засіб ОСОБА_6 з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року скасувати в частині накладення арешту на майно, вилучене 26.04.2024 під час проведення обшуків, яке визнано речовими доказами, а саме на автомобіль HYUNDAISANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , в частині накладення арешту на вилучений автомобіль HYUNDAI SANTA FE номер кузову НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 та ключі від автомобіля.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3