ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2372/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1237/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого судимості, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_2 ,

визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі встановлено рахувати ОСОБА_8 з дня його фактичного затримання після набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 до строку покарання строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 23.06.2022 по 12.07.2023, з розрахунку день за день.

.

Як установив суд, 23 червня 2022 року приблизно о 14 годині (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_8 знаходився біля входу до парку ім. Квітки-Основ`яненко за адресою м. Харків, вул. Москалівська, 106 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт з його знайомим ОСОБА_10 , в ході якого останній висловлював образи в бік ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 удар кулаком правої руки в ділянку лівої щоки, від якого потерпілий впав на землю та втратив свідомість.

Одразу після цього, тобто у період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні») та в подальшому продовженого відповідно до ст. ст. 85,106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення належного ОСОБА_10 мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J2», вартістю 1864 грн..

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , оцінивши ситуацію що склалася, розраховуючи на потурання з боку ОСОБА_11 внаслідок їх дружніх стосунків, скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться у непритомному стані, інші особи за його діями не спостерігають, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, таємно забрав вищезазначений мобільний телефон, який випав із кишені потерпілого, після чого попрямував в парк ім. Квітки-Основ`яненко.

В цей же час ОСОБА_10 прийшов до тями, наздогнав ОСОБА_8 , та побачивши свій мобільний телефон у руці останнього, почав вимагати повернути його йому.

У свою чергу ОСОБА_8 , не отримавши реальної можливості розпоряджатися чи користуватися вилученим майном, усвідомлюючи та розуміючи, що його протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення майна ОСОБА_10 були помічені потерпілим, однак, тримаючи при собі його мобільний телефон, не реагуючи на законні вимоги ОСОБА_10 , вирішив вчинити напад на останнього з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 ..

Так, ОСОБА_8 , перебуваючи в місці розташування парку ім. Квітки-Основ`яненко за адресою м. Харків, вул. Москалівська, 106 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, діючи умисно, відкрито, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, наніс ОСОБА_10 удар кулаком в обличчя, від якого останній впав на землю та втратив свідомість, тобто застосував насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 ..

Після здійснення вказаних дій ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, звернувши на свою користь належний ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung Galaxy J2» вартістю 1864 грн.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців у правій навколо очній ділянці, з розповсюдженням на праву носо-губну складку (на тлі набряку м`яких тканин) та на задній поверхні правої вушної раковини, садна на правому схилі носу, у ділянці лівого кута роту, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 1864,00 грн.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити вирок суду за яким змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення вчиненого моїм підзахисним ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з застосуванням статей закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме за вчинення кримінальних правопорушень відповідальність за які передбачена ст..125 та 296 КК України.

Вважаю що при постановленні цього оскаржуваного рішення суду, не було з`ясовано належним чином дії всіх зацікавлених осіб, та насамперед дії потерпілого ОСОБА_10 які привели до таких наслідків останньому.

Підзахисний з самого початку досудового розслідування та судового слухання цієї справи надавав стійкі та не суперечливі покази в яких вказував на те, що він: 23.06.2022 вранці, коли за місцем його тимчасового проживання, тобто на період воєнного стану, в гуртожитку по АДРЕСА_4 , він разом зі своїми знайомими в його кімнаті № 531 вживали спиртні напої, він по телефону домовився зустрітися з ОСОБА_12 , який є молодшим братом його загиблого у війні товариша. Одночасно ОСОБА_13 запропонував заробити грошей шляхом надання його знайомим можливості здійснення грошових переказів з використанням платіжних карток « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і поцікавився чи є у нього така картка. Оскільки в нього і його товаришів, з якими вживали спиртні напої, такої картки не було, то він згадав про свого знайомого ОСОБА_14 , який проживав у цьому ж гуртожитку і мав платіжну карту «ПриватБанка». Він зателефонував ОСОБА_15 , описав про операції з платіжними картками і запропонував ОСОБА_16 таким чином заробити грошей. ОСОБА_17 погодився і вони поїхали до парку Квітки Основ`яненка, де разом з ОСОБА_18 ОСОБА_19 , та іншим знайомим, який невдовзі покинув їх, випили 0,5 л горілки.

Коли вони знаходились біля магазину «Кисет», ОСОБА_20 почав його ображати і він вдарив ОСОБА_21 долонею по обличчю, однак ОСОБА_20 продовжив його ображати і він знову вдарив його по обличчю, від чого той впав, але свідомість не втрачав і відразу піднявся.

Через півгодини туди ж прийшли знайомі ОСОБА_22 , яких останній запросив з тією ж метою - прийняти участь в здійсненні грошових переказів з допомогою платіжних карток «Приват Банка» і заробити таким чином гроші за ці послуги, а незабаром до них під`їхали на позашляховику білого кольору двоє молодиків із зовнішністю жителів з Кавказу, які за грошову винагороду користувалися сторонніми платіжними картками.

До них першим підійшов ОСОБА_13 , як до своїх давніх знайомих. Потім до них по черзі підходити знайомі останнього, які у даній справі фігурують у якості свідків, сідали в автомобіль до «кавказців» і здійснювали грошові перекази за допомогою платіжних карток. Коли черга дійшла до ОСОБА_14 , то він також підійшов до автомобіля, але потім відмовився сідати до тих чоловіків, пояснивши, що боїться. Він, став пояснювати йому, що так вчиняти не можна, що умови домовленостей необхідно виконувати, умовляти його. Хвилин через 5-7 йому вдалося його умовити, але коли вони наблизилися до автомобіля, то «кавказці» сказали, що їм вже не цікаві їх послуги, що треба було думати про це раніше і поїхали геть.

Ця ситуація і поведінка ОСОБА_14 його розлютила, він сказав про це потерпілому і попередив його, щоб той більше до нього не звертався і вони пішли в парк. Потерпілий ОСОБА_10 також пішов за ним, і знову став ображати його, висловлюючись на його адресу нецензурними словами. Після цих неправомірних відносно себе дій ОСОБА_10 він вдарив два рази ногою потерпілого по сідницях і в той момент у ОСОБА_10 і випав телефон.

ОСОБА_8 підняв телефон із землі і сказав потерпілому, що його телефон побуде у нього, вирішивши таким способом його провчити за його поведінку.

ОСОБА_10 почав просити його повернути телефон, а коли ОСОБА_8 відмовився, то ОСОБА_10 знову почав його ображати і тоді він правою рукою вдарив в обличчя потерпілого, від чого той впав, а вони разом з ОСОБА_19 зайшли в супермаркет «АТБ», купили цигарки і пішли у напрямку проспект Гагаріна.

По дорозі в трамваї він дійсно цікавився у хлопців (свідків по справі) чи є у них з собою паспорт, щоб здати мобільний телефон в ломбард, але паспорта ні в кого з них при собі не було. Однак при цьому він мав намір здавати в ломбард саме свій власний телефон, а телефон потерпілого ОСОБА_10 він не мав наміру здавати в ломбард.

Коли вони приїхали на проспект Гагаріна , то їх знайомі зайшли в магазин, він зі своїм товаришем ОСОБА_19 на вулиці їх чекали, а коли ті вийшли, то вирішили їхати додому. Він і ОСОБА_13 , ще з півгодини погуляли, а потім ОСОБА_13 поїхав додому, а він пішов до свого гуртожитку.

По дорозі зателефонував своїй знайомій і довідався, що ОСОБА_10 вже в гуртожитку. На вході в гуртожиток зустрівся з потерпілим, віддав йому його телефон і сказав йому, що він негідник і щоб до нього більше не звертався.

В цей момент до них підійшли працівники поліції і змусили, щоб ОСОБА_10 повернув йому телефон. ОСОБА_10 повернув йому свій телефон і він взяв його, так як розумів, що у протилежному випадку телефон може розбитися. Працівники поліції одягли на нього кайданки, відібрали особистий мобільний телефон, затовкли в багажник автомобіля, відвезли у відділок поліції, де протримали близько п`яти годин, в присутності незнайомого йому адвоката «підсунули» для підпису якісь процесуальні документи і відвезли до тимчасового ізолятору.

ОСОБА_8 зазначав, що у той день у нього виникало три-чотири конфлікти з ОСОБА_10 , оскільки той, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ображав його нецензурними словами, і під час цих конфліктів він наніс ОСОБА_10 близько семи ударів.

ОСОБА_33 в своїх показах вказував, що він не мав на меті збагачення за рахунок заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_10 , тобто корисливої мети, а просто бажав таким чином його провчити.

Згідно з судовим розглядом цієї справи встановлено саме відсутність у діях ОСОБА_8 його об`єктивної (нападу з метою заволодіння чужим майном), та суб`єктивної сторони складу злочину, яка характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

Його метою було саме покарання, шляхом тимчасового зберігання у себе (до часу повернення за місцем проживання свого та потерпілого) за неприпустимі на його думку дії потерпілого які були пов`язані з обставинами про які мною вказувалося раніше

З огляду на вказане та на покази свідків і самого потерпілого, захисник вважає кваліфікацію дій неправильною, оскільки вина ОСОБА_8 , у вчиненні ним саме розбою відносно потерпілого ОСОБА_10 не доведена, його дії судом на мою думку не вірно з боку Закону не вірно кваліфіковані, та тим самим не застосовано Закон, який в цьому випадку підлягає застосуванню.

Прокурор до початку судового розгляду від своєї апеляційної скарги відмовився.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ..

Покази потерпілого та свідків є логічними, послідовними та несуперечливими.

В судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий пояснював хронологію подій в день вчинення щодо нього протиправних дій, повідомив, що він познайомився з обвинуваченим ОСОБА_8 на станції метро «Гагаріна» у травні 2022 року. На той час вказана станція використовувалась людьми як тимчасовий прихисток від ворожих обстрілів. На початку червня 2022 року адміністрація міста Харкова почала розселяти вказаних осіб, виділила гуртожиток по АДРЕСА_4 , зокрема відповідне тимчасове житло було виділено і йому, а також ОСОБА_8 .. Обвинувачений був веселим хлопцем, відносини з ним були нормальні, конфліктів у них не було, але тісно вони не спілкувались. Якось, приблизно через місяць після їх заселення у гуртожиток, в першій половині дня, він зустрів ОСОБА_8 у дворі. Той запропонував підзаробити, він погодився, але при цьому не поцікавився в чому саме полягає робота, припустив, що потрібна якась фізична робота, вантажники. ОСОБА_8 лише спитав чи є у нього банківська картка. Він відповів, що є. Подумав, що можливо з ними розрахуються у безготівковій формі. Вони попрямували разом з обвинуваченим та хлопцем на ім`я ОСОБА_27 в район « Левади », де випили пива, а потім на трамваї доїхали до заводу «Шевченка» та пішли в бік розташованого там парку, де вони утрьох випили пляшку горілки. Потім ОСОБА_27 кудись пішов, а вони з ОСОБА_29 зустрілись зі знайомим останнього на ім`я ОСОБА_30 ( ОСОБА_30 ), якого потерпілий бачив вперше. Вони знаходились біля зупинки поруч з парком, коли до них підійшли ще якісь молоді хлопці - знайомі ОСОБА_32 . ОСОБА_33 та ОСОБА_30 почали комусь телефонувати, після чого до них під`їхав якийсь автомобіль білого кольору, всередині якого знаходились три особи не слав`янської зовнішності, йому вони здалися ромської національності. Хлопці почали по черзі сідати в цей автомобіль. Він сказав, що не матиме справ з циганами, але по дурості все ж присів в автомобіль. Хлопці в автомобілі почали пояснювати, що треба зробити якісь перекази з використанням його банківської картки, що це законно, але, запідозривши щось, він відмовився та вийшов з автівки. Через декілька хвилин автомобіль поїхав. Вони залишилися стояти біля зупинки, де між ним та ОСОБА_8 виник конфлікт. Так, ОСОБА_8 , розізлившись на нього, висловив своє невдоволення тим, що він його підставив, не виконавши їх домовленості, виставив в дурному світлі. В свою чергу, він, ОСОБА_10 , припустивши, що ОСОБА_8 хотів використати його, підставити, втягнути в якусь кримінальну історію, почав висловлюватися на його адресу, в тому числі нецензурною лайкою, назвавши при цьому придурком та ідіотом, можливо обізвавши гладким. Після цього ОСОБА_8 наніс йому один удар кулаком в ділянку обличчя, від якого він похитнувся, але не впав. Тоді він продовжив обзивати ОСОБА_8 і той наніс йому ще один удар в ділянку голови, але ще сильніше. Від цього удару його підкосило, повело, у нього сталося запаморочення, у зв`язку з чим він не пам`ятає деталей, зокрема, яким чином його мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J2» опинився у ОСОБА_8 .. Але, прийшовши до тями, він виявив відсутність вказаного телефону. При цьому він побачив як обвинувачений разом з іншими хлопцями по сходах заходив до парку. Він пішов за ними, а коли наздогнав, то висунув ОСОБА_34 вимогу щодо повернення його телефону, на що той відповів, що він їх підвів, тому телефон залишиться у нього в якості компенсації. Повернути телефон пізніше він не обіцяв. На чергову вимогу повернути телефон ОСОБА_34 наніс йому ще один удар кулаком в ділянку голови, від якого він впав на землю, відчувши запаморочення, але потім підвівся і продовжив вимагати повернення телефону. Тоді обвинувачений вкотре вдарив його кулаком в обличчя. Від вказаного удару він втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, то побачив багато сторонніх людей, які вмивали його водою. ОСОБА_36 та решти хлопців поруч вже не було. Приїхала швидка, потім працівники поліції, з якими він у пошуках ОСОБА_36 об`їхав територію парку, але останнього не знайшли. Після цього вони приблизно годину шукали його в районі «Москалівки», а потім поїхали до гуртожитку, де його також не було. Коли він разом з працівниками поліції виходив з гуртожитку, то побачив як йому на зустріч йде ОСОБА_33 , тримаючи його телефон в руці. Він вихопив у нього свій телефон. При цьому ОСОБА_33 , побачивши працівників поліції, почав поводити себе агресивно, лаятися нецензурною лайкою, чинити супротив працівникам поліції. Тоді ті його скрутили, і їх обох відвезли у Новобаварський відділ поліції. Одночасно знайшлись хлопці, які також були у парку, вони також приїхали до поліції. За час, який його телефон знаходився у ОСОБА_36 , той викинув з нього сім-картки та картку пам`яті, в подальшому йому довелося їх відновлювати. Також потерпілий вказав, що ОСОБА_33 наносив йому удари кулаком в обличчя, зокрема в ділянку брови та щелепи, внаслідок вказаних дій його обличчя було розбите, утворився синець під оком, була розбита губа. За його участі проводився слідчий експеримент, в ході якого він показав спосіб та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим. Одночасно потерпілий визнавав, що він також діяв емоційно, висловлювався на адресу обвинуваченого, в тому числі нецензурною лайкою. У день подій він вживав спиртне, але був в адекватному стані.

Свідок ОСОБА_11 також повідомив суду першої інстанції обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, зазначив що дійсно вже в трамваї обвинувачений питав, чи має хтось паспорт щоб здати мобільний телефон потерпілого в ломбард.

Підтвердив і обставини нанесення ударів потерпілому та заволодіння мобільним телефоном.

Покази свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 також є логічними та послідовними та підтверджують версію сторони обвинувачення.

Таким чином потерпілий та свідки, покази яких узгоджуються між собою, підтвердили в повному обсязі фактичні обставини справи, а саме те, що обвинувачений вчинив розбій, заволодів телефоном потерпілого, вимагав у потерпілого пароль, вийняв з телефону сім картки та повідомив свідкам про намір здати його в ломбард.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , що він телефоном ОСОБА_10 заволодів не з корисних мотивів, що не мав наміру здійснити його відчуження на свою користь, що намагався в гуртожитку його повернути ОСОБА_10 і що, взагалі телефон ОСОБА_10 притримував у себе тимчасово і виключно з метою провчити ОСОБА_10 , не відповідають дійсності і суперечать як його ж власним поясненням в частину опису перебігу подій, так і показам потерпілого ОСОБА_10 і свідків, жоден з яких, ні під час надання показів на стадії досудового слідства, а ні в судових засіданнях, не вказував, що ОСОБА_8 говорив про намір провчити ОСОБА_10 і згодом повернути йому телефон. Навпаки, свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_37 , ОСОБА_26 і ОСОБА_11 надали в суді свідчення, що ОСОБА_8 наполегливо цікавився наявністю у будь-кого з них паспорта для того, щоб здати мобільний телефон ОСОБА_10 в ломбард.

Та обставина, що після нанесення ударів ОСОБА_10 і заволодіння його телефоном ОСОБА_8 вимагав від ОСОБА_10 повідомити пароль, за допомогою якого згодом розблокував телефон, і вилучення сім-карток з телефону також свідчать про намір ОСОБА_8 відчужити телефон ОСОБА_10 , оскільки у разі відсутності корисного мотиву і цілі заволодіння з метою подальшого відчуження, а лише мети провчити ОСОБА_10 , як це стверджує ОСОБА_8 , не було потреби вчиняти вказані дії

Фактичні дані, на підставі яких суд встановив обставини цього кримінального провадження містяться також в інших досліджених доказах, які також є належними та допустимими.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з диспозицією ст. 185 КК з об`єктивної сторони крадіжка - це таємне викрадення чужого майна, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб, які спроможні усвідомлювати факт викрадення.

Таємність як спосіб вчинення крадіжки, традиційно характеризується за допомогою двох критеріїв - об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого - викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається:

1) за відсутності будь-яких осіб - власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно;

2) у присутності інших осіб, у т.ч. власників і осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно, але непомітно для них;

3) у присутності інших осіб, які у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями (малолітній вік, психічна хвороба, стан сп`яніння, перебування у стані гіпнозу тощо) були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном;

4) у присутності інших осіб, на потурання з боку яких винний розраховує з тих чи інших підстав;

5) у присутності інших осіб, які переконані у правомірності дій винного.

Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору. Суб`єктивний критерій вважається визначальним при вирішенні питання про таємність чи відкритість викрадення чужого майна.

Тобто, крадіжкою визнаються і такі дії, коли злочинець здійснює викрадення в присутності осіб, на потурання з боку яких винний розраховує з тих чи інших підстав (дружні стосунки, усталена практика у певній соціальній групі тощо).

Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №324/335/17 та від 18 грудня 2019 року у справі №749/386/17.

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 4, 9 Постанови від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості.

За встановлених судовим розглядом обставин, обвинувачений ОСОБА_8 після нанесення потерпілому ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин внаслідок словесного конфлікту удару, від якого той втратив свідомість, побачив належний потерпілому мобільний телефон, та в присутності свідка ОСОБА_11 , але розраховуючи на потурання з його боку внаслідок їх дружніх стосунків, таємно заволодів вказаним телефоном. Проте одразу після цього, коли потерпілий прийшов у свідомість, виявив факт заволодіння ОСОБА_8 майном (телефоном) належним ОСОБА_10 та висунув вимогу щодо його повернення, обвинувачений продовжив свої дії, спрямовані на заволодіння вказаним майном, вчинивши при цьому напад на потерпілого та застосував насильство, яке є небезпечним для здоров`я останнього, що призвело до втрати ним свідомості, тобто вчинив розбій.

Отже, аналізуючи фактичні дані, встановлені на підставі наведених доказів, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Отже, дослідивши всі зібрані докази, суд першої інстанції прийшов до цілком правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

З огляду на вказане, колегія суддів відкидає доводи сторони захисту щодо оспорювання фактичних обставин справи.

При цьому судом першої інстанції сторонам були створені належні та рівні умови для реалізації своїх прав.

Будь яких клопотань про необхідність дослідження судом апеляційної інстанції доказів у справі, сторона захисту не заявляла.

Підсумовуючи викладене, колегія судді зазначає. що наведені в апеляційній скарзі мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченого, а також щодо незгоди з наданою судом оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді