печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_3 про арешт майна

В С Т А Н О В И В :

24.10.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № № 0000414 від 07.03.2024.

Слідчий або прокурор у судове засідання не з`явились, прокурор направив заяву про розгляд клопотання без його участі та задоволення клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив що, Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336, ч. 5 ст. 361, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 4261 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Відповідно до клопотання ОСОБА_5 у невстановлений слідством час, проте не пізніше вересня 2024 року виник протиправний корисливий умисел, спрямований на особисте збагачення, який полягав в організації надання посередницьких послуг військовозобов`язаним громадянам України, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте не мають дійсного бажання бути призваними та проходити військову службу та у яких відсутні визначенні чинним законодавством України підстави не підлягати призову на військову службу під час мобілізації; виготовлення військово-облікових документів, що засвідчують факт взяття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних, які визнані непридатними до військової служби на підставі довідки військово-лікарської комісії, а також внесення відповідних відомостей стосовно зазначених осіб до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що забезпечує ухилення таких військовозобов`язаних від проходження військової служби та створює передумови для перетину державного кордону України.

Як вважає слідчий, за задумом ОСОБА_5 . реалізація вказаного протиправного механізму під час дії воєнного стану, створила б серед військовозобов`язаних, які мають намір ухилитись від проходження військової служби за відсутності на те законних підстав інформаційний простір, у відповідності до якого останній є так званим «посередником», від визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 , уповноваженим на вирішення питань щодо виключення військовозобов`язаних з військового обліку та внесення відповідних відомостей щодо останніх до Реєстру, що у свою чергу мало сприяти у системності звернення таких військовозобов`язаних до останнього, а відтак й отримання очікуваних надприбутків від здійснення протиправної діяльності.

Усвідомлюючи, що реалізація такого задуму потребує залучення відповідних співробітників одного з ІНФОРМАЦІЯ_1 , до компетенції яких відносяться вирішення питань щодо виготовлення військово-облікових документів, взяття та виключення з військового обліку громадян України, а також внесення відомостей щодо них до Реєстру, ОСОБА_5 вирішив залучити до нього свого знайомого тимчасово виконувача обов`язків начальника відділення військового обліку та бронювання солдат і сержантів ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , а також інших невстановлених співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким довів до відому розроблений ним протиправний задум, та які погодилися стати учасниками та виконавцями зазначених планів.

На думку слідчого ОСОБА_5 усвідомлюючи, що передумовою виключення з військового обліку громадян України є визнання їх непридатними до військової служби, вирішив залучити до розробленого ним протиправного задуму свого знайомого - колишнього голову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , який маючи відповідну компетенцію та обізнаність у сфері діяльності військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також широке коло знайомств із особами, які запровадили та на даний час упроваджують проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, може забезпечити проходження військовозобов`язаними громадянами України військово-лікарської комісії та виготовлення довідок військово-лікарської комісії щодо непридатності громадян України до проходження військової служби у зв`язку із наявністю хвороб, станів та фізичних вад, перелік яких визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, якому довів до відому розроблений ним протиправний задум, та який погодився стати його учасником та співвиконавцем.

Поряд з цим, з метою конспірації, а також унеможливлення документування та викриття їх протиправних дій співробітниками правоохоронних органів, ОСОБА_5 залучив до власного злочинного задуму свого знайомого - ОСОБА_8 , який мав забезпечити комунікацію із потенційно зацікавленими у вказаній протиправній схемі військовозобов`язаними, отримання від них необхідного пакету документів та їх передачі співучасникам злочину, якому довів до відому розроблений ним протиправний задум, та який погодився стати його учасником та пособником.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється в пособництві одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України

У відповідності до реєстраційної картки транспортного засобу ІБД «НАІС» у власності підозрюваного ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває наступне майно, а саме: Об`єкт рухомого майна - автомобіль марки HYUNDAI моделі IX35, Vin НОМЕР_2 , 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 .

Також, встановлено, що ОСОБА_8 є фактичним власником та використовує наступне рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортного засобу ІБД «НАІС» та матеріалів оперативного підрозділу, перебуває у власності третіх осіб та на праві власності належить ОСОБА_9 , яка відповідно до актового засобу про шлюб №344 від 12.03.2014 є дружиною ОСОБА_8 а саме: Об`єкт рухомого майна - автомобіль BMW 520D Vin НОМЕР_4 , 2023 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 .

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У даному випадку, застосування арешту майна полягає у забороні для осіб, у володінні яких воно знаходиться, віджувати, користуватись та видозмінювати майно.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, підставою - збереження речового доказу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, що арешт може бути накладено у встановленому Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, зокрема, кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи викладене, у зв`язку з метою забезпечення збереження вказаного майна, ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, накладення арешту на майно сприятиме меті кримінального провадження, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що зазначене майно, яким володіє ОСОБА_8 може вдатися до приховування майна шляхом перереєстрації задля уникнення наслідків у вигляді додаткового покарання конфіскації майна як додаткового покарання за вчинення ймовірного злочину.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке перебуває у власності та фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме:

? Об`єкт рухомого майна - автомобіль марки HYUNDAI моделі IX35, Vin НОМЕР_2 , 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 ;

2) Об`єкт рухомого майна - автомобіль BMW 520D Vin НОМЕР_4 , 2023 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 ., що перебуває у власності ОСОБА_9 , яка відповідно до актового засобу про шлюб №344 від 12.03.2014 є дружиною ОСОБА_8 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1