СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/4283/24
пр. № 1-кп/759/978/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000631 від 15.02.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Авдіївка Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працюючого прибиральником службових приміщень в ТОВ «Комерцклін», який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 15.02.2024, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, шляхом ривка, відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_6 , завдавши останній майнової шкоди.

Так, ОСОБА_3 15.02.2024 перебував на території Святошинського району м.Києва, де о 10 годині 00 хвилин, на сходах біля під`їзду за адресою: АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_6 , яка тримала в руках належну їй сумку, після чого у останнього раптово виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є помітними для оточуючих, відкрито, знаходячись позаду від потерпілої ОСОБА_6 , шляхом ривка вихопив з лівої руки останньої сумку чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти в сумі 170 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсійне посвідчення на імя ОСОБА_7 НОМЕР_1 , картку киянина АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , банківську картка АТ «Ощадбанк» НОМЕР_3 , пенсійну банківську картку АТ «Ощадбанк» НОМЕР_4 , та інші речі, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, тим самим заволодівши ними та почав бігти у протилежному від потерпілої напрямку, завдавши потерпілій майнової шкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся і надав покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що грабіж вчинив через складне матеріальне становище та погіршення стану здоров`я матері, яка потребувала госпіталізації та коштів на лікування. Водночас після вчинення злочину дуже пошкодував про скоєне, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому суд враховує, що з суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК, характеризується лише прямим умислом і корисливим мотивом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Відкрите викрадення чужого майна (грабіж) характеризується об`єктивними та суб`єктивними ознаками. Об`єктивні ознаки відкритого викрадення - це викрадення, що вчиняється у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи. Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого. Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна. Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном. У випадку звернення винним чужого майна у свою користь або в користь третіх осіб у діях винного є корислива мета, яку винний досягає самим фактом звернення майна. Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Така позиція відповідає висновкам про застосування норми права, які містяться в постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 727/950/20).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 повністю охоплюються складом злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Окрім цього, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався, останнього разу згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 271/2024 від 06.05.2024 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.05.2024 №3684-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто правовий режим воєнного стану діяв на час вчинення вказаного вище діяння.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, працює прибиральником службових приміщень в ТОВ «Комерцклін» з 28.03.2024, має проблеми зі здоров`ям (в 2021 році останньому встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання). Окрім того суд враховує те, що обвинувачений надає допомогу матері- пенсіонерці, яка має хронічні захворювання (потребує ендопротезування обох кульшових суглобів).

Також суд бере до уваги позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка просить суд суворо не карати ОСОБА_3 , жодних претензій до нього вона не має.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення, а також активне сприяння розкриттю злочину, яке полягає у добровільній допомозі слідству шляхом повідомлення правоохоронним органам та суду фактів у справі.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до положень статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. .

З урахуванням викладеного суд вважає, що наведені вище обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та в сукупності з встановленими судом даними про особу обвинуваченого, його ставленням до вчиненого, висловленням жалю та бажання змінити спосіб життя, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, та тяжких наслідків і претензій з боку потерпілої сторони, вартістю викраденого майна, яке повернуто потерпілій особі, дають суду підстави застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як підсудним, так й іншими особами нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий корисливий злочин під час дії воєнного стану, застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання суд вважає недоцільним, оскільки, на думку суду, виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства неможливе.

Викладена позиція суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо долі речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує, що на стадії досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2024 (ун. № 759/3343/24) до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.04.2024 з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., 19.02.2024 ОСОБА_3 був звільнений з - під варти у зв`язку з внесенням застави. З огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого та відомості про його особу, суд вважає за необхідне залишити без змін застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком законної сили.

Накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2024 року (ун.№ 759/3350/24) арешт на майно, яке було вилучене 15.02.2024 під час особистого обшуку ОСОБА_3 , в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: рюкзак чорного кольору, аптечка, велосипедний клей, парасолька, засоби особистої гігієни, мобільний телефон марки HUAWEI IMEI1: НОМЕР_5 , IME2: НОМЕР_6 , з сім-карткою мобільного оператору «Vodafone», куртку червоного кольору з маркуванням «Paluta», згідно вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований стосовно ОСОБА_3 у вигляді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили заставу відносно ОСОБА_3 , яку було внесено на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва у сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., повернути заставодавцю - ОСОБА_8 .

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 15.02.2024 до 19.02.2024 із розрахунку один день попереднього ув`язнення - один день позбавлення волі.

Арешт на майно, а саме: рюкзак чорного кольору, аптечка, велосипедний клей, парасолька, засоби особистої гігієни, мобільний телефон марки HUAWEI IMEI1: НОМЕР_5 , IME2: НОМЕР_6 , з сім-карткою мобільного оператору «Vodafone», куртку червоного кольору з маркуванням «Paluta», накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2024 року (ун.№ 759/3350/24), - скасувати.

Речові докази:

- рюкзак чорного кольору, аптечка, велосипедний клей, парасолька, засоби особистої гігієни, мобільний телефон марки HUAWEI IMEI1: НОМЕР_5 , IME2: НОМЕР_6 , з сім-карткою мобільного оператору «Vodafone», куртку червоного кольору з маркуванням «Paluta», які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві - повернути власнику ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1