Справа № 138/2179/24
Провадження №:1-кс/138/656/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, у складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду в режимі відеоконференцзв`язку з використанням прокурором власних технічних засобів клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000344 від 23.07.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , зі слів тимчасово проживаючого по АДРЕСА_2 , з вищою освітою, розлученого, перебуваючого в цивільному шлюбі, працюючого водієм в компанії «Агрологістика» в Литовській Республіці, не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 69-ОС від 01.02.2024, проходить службу на посаді заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії тип (Б) 24 прикордонного загону, тобто ОСОБА_7 при виконанні службових завдань за своєю посадою постійно здійснює функції представника влади, у зв`язку з чим є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самовряду-вання повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспорт-них засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транс-портних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статей 7, 9 Закону України «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України перевіряють паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При чому обов`язково з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону, а також здійснюється перевірка за базами даних.

23.07.2024 близько 14 години 15 хвилин під час несення служби в пункті пропуску «Могилів-Подільський Отач», який розташований за адресою: Вінницька область, м. Могилів-Подільський, площа Соборна, 7, до кімнати проведення співбесід, з метою роз`яснення останньому підстав відмови у перетині державного кордону заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії тип (Б) 24 прикордонного загону ОСОБА_7 був запрошений ОСОБА_4 . У подальшому під час доведення ОСОБА_4 рішення про відмову у пропуску через державний кордон, останній, маючи на меті перетнути державний кордон України за будь-яких обставин та схилити ОСОБА_7 до вчинення неправомірних дій, а саме нескладання відповідного рішення про відмову у пропуску через державний кордон, за відповідну винагороду, передав ОСОБА_7 кошти в сумі 500 Євро, поклавши їх до поданих раніше документів, а саме: до паспорту громадянина України для виїзду за кордон, як винагороду за вказані незаконні дії.

У свою чергу ОСОБА_7 негайно про це сповістив безпосереднього керівника та у подальшому діяв у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції».

Після чого о 16 годині 30 хвилин 23.07.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального Кодексу України, предмет неправомірної вигоди вилучено, у зв`язку з чим, кримінально-протиправну діяльність останнього припинено.

Відомості про вказану подію внесено до ЄРДР за № 0000344 від 23.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

24.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального право-порушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, - надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища.

В клопотанні, погодженому з прокурором, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб, так як під час досудового слідства встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

Підставами вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідство вважає те, що він є не місцевим, жителем іншої області, а тому може вільно пересуватись по території України, має багато знайомих, які проживають за межами Вінницької області, що може сприяти його переховуванню. Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна.

Також слідство вважає, що ОСОБА_4 може безперешкодно впливати на свідків у вказаному проваджені, залякуючи їх, з метою зміни показів, та подальшого ухилення від кримінальної відповідальності та уникнення покарання.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав повністю з підстав, зазначених у клопотанні, та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що на території України тимчасово проживає зі своєю співмешканкою по АДРЕСА_2 , але на постійній основі живе в Литві, де і працює. Адреса, яку надало слідство, не є актуальною, оскільки з 2020 року після розлучення він там не проживає. Протягом 2022-2023 років постійно приїздив в Україну та повертався до Литви. У квітні 2024 року знову повернувся в Україну, а 23.07.2024 при спробі виїхати з України в пункті пропуску «Могилів-Подільський-Отач» йому було відмовлено в перетині державного кордону України та після запрошення на співбесіду до працівника прикордонної служби, який не зміг йому чітко пояснити причини відмови в перетині державного кордону України, вирішив запропонувати йому гроші за надання такого дозволу, про що зараз дуже шкодує і просить не позбавляти його свободи.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечив проти задоволення клопотання, просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Разом з тим, надати докази про проживання останнього за будь-якою адресою, за якою необхідно призначити йому такий запобіжний захід, не спромігся.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

ОСОБА_4 о 16 годині 30 хвилин 23.07.2024 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, після чого 24.07.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, зокрема, чи доводяться надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Отже, слідчий суддя звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

На думку слідчого судді відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального право-порушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, про що свідчать докази, зібрані у кримінальному провадженні та додані слідчим до даного клопотання, зокрема:

-витяг є ЄРДР № 0000344 від 23.07.2024;

-повідомлення заступника начальника відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_1 прикордонному загону головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 про ознаки кримінального правопорушення від 23.07.2024;

-рапорт чергового Могилів-Подільського РВП ОСОБА_9 від 23.07.2024 згідно якого встановлено факт вчинення ОСОБА_4 злочину;

-протокол огляду місця події від 23.07.2024 під час проведення якого було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 500 Євро;

-протокол затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України;

-протоколи допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 23.07.2024 згідно яких встановлено факт вчинення ОСОБА_4 злочину;

-протокол огляду відеозапису з камери спостереження на пункті пропуску від 23.07.2024 згідно якого встановлено факт вчинення ОСОБА_4 злочину;

-повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України від 24.07.2024;

-протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 24.07.2024.

Щодо ризику, яким обґрунтоване клопотання, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, то слідчий суддя погоджується, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінального право-порушення, ОСОБА_4 може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного саме з його спробою покинути територію України.

При цьому слідчий суддя враховує позицію Верховного Суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», з приводу того, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Разом з тим, щодо ризику, який полягає у незаконному впливі ОСОБА_4 на свідків, слідчий суддя зазначає, що на підтвердження вказаного ризику слідчим та прокурором не надано жодного доказу.

За таких підстав, слідчий суддя вважає, що з урахуванням усіх доказів в сукупності слідчий та прокурор довели наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, на переконання слідчого судді слідчий та прокурор не навели переконливих доказів недостатності застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні, та встановленого в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

ОСОБА_4 раніше не судимий, зі слів має двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, які проживають в АДРЕСА_3 , за колишнім місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , хоч і відноситься до тяжких злочинів, однак зважаючи на обставини скоєння кримінального правопорушення, наслідки, особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід про застосування якого просить прокурор, який є найбільш суворим згідно положень ст. 176 КПК України, є надмірним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частина 4 ст. 194 КПК України передбачає що, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, за сукупністю наведених даних, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови в застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що є законним і обґрунтованим, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не допустить настання встановленого в судовому засіданні ризику, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Керуючись ст. 176-179, 194, 202, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк 60 (шістдесят) діб.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчих групи слідчих у провадженні, прокурорів групи прокурорів у провадженні та суду протягом всього строку застосування запобіжного заходу за викликом;

- не відлучатися з с. Чкаловка Криворізького району Дніпропетровської області, яке підозрюваний обумовив своїм тимчасовим місцем проживання в Україні, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні щодо обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.

Копію цієї ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1