ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6776/23

Провадження № 1-кп/210/53/24

10 вересня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених, - адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), кримінальне провадження №0000392 від 18 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255-1 ч.2, 307 ч.2 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255-1 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000392 від 18 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255-1 ч.2, 307 ч.2 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255-1 ч.2 КК України.

Ухвалою суду від 27 березня 2024 року, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_11 , закрито на підставі ст.284 ч.1 п.5 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого та відсутності підстав для реабілітації померлого.

З матеріалів справи вбачається, що відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без права внесення застави, котрий в подальшому неодноразово було продовжено, останній раз 18 липня 2024 року, та строк дії котрого закінчується 15 вересня 2024 року, та відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, котрий в подальшому також неодноразово було продовжено, останній раз 18 липня 2024 року, та строк дії котрого закінчується 15 вересня 2024 року.

Прокурор Криворізької окружної центральної прокуратури ОСОБА_12 звернулася до суду з письмовими клопотаннями про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , та цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 , поклавши на нього наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, не залишати місце свого фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками у цьому кримінальному провадженні. В обґрунтування клопотань прокурор зазначив про наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили суд змінити його на домашній арешт, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, про що стороною захисту до суду надано відповідне письмове клопотання. В обгрунтуання чого адвокат зазначила, що прокурором не надано конкретних фактів та доказів для продовження запобіжного заходу, ризик на які посилається прокурор у клопотанні ґрунтуються на припущеннях, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, він підтримує зв`язко зі своєю матір`ю та сином, має на праві власності квартиру. Щодо клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 заперечували, у вирішення клопотання прокурора про продовження строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 , поклалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 також заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили суд змінити його на цілодобовий домашній арешт. Посилалися на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тривале перебування обвинуваченого під вартою, наявність у нього постійного місця мешкання. Щодо клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 заперечували, у вирішення клопотання прокурора про продовження строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 , поклалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та просив суд змінити їм запобіжний захід, щодо клопотання прокурора про продовження строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 , вирішення даного питання залишив на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 (кожен окремо) проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, не заперечували, щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_6 поклався на розсуд суду. Адвокат ОСОБА_9 свою позицію висловив з підстав, зазначених вище.

Суд заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши клопотання прокурора зазначає наступне.

Відповідно до ст.331 ч.ч.1, 3 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст.177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя осіб, їх зв`язки з суспільством.

За змістом ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серед іншого, суд враховує наступне: особу обвинувачених, характер та тяжкість діянь, які їм інкримінується, санкції статей, які передбачають міру покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння; вік та стан здоров`я обвинувачених, їх сімейний стан.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком в межах 60 днів, до 08 листопада 2024 року включно, обвинуваченому ОСОБА_5 , без права внесення застави.

Суд вважає, що обраний відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, санкції статей, які передбачають міру покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, та перешкоджає ризикам, визначеним ст.177 КПК України.

При цьому, обвинуваченими та їх захисниками не наведено суду достатніх та вагомих підстав, котрі б слугували зміні запобіжного заходу відносно обвинувачених, або відмові у його продовженні.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_8 в частині застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Так, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Piruzyan v. Armenia» п.п.104-105).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Буров проти України» п.51).

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави у провадженні визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи тяжкість та обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу обвинуваченого, його майновий стан та вік, суд вважає за необхідне визначити йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

У разі внесення обвинуваченим застави, суд вважає за необхідне покласти на нього певні обов`язки, з передбачених ст.194 КПК України.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, котрий в подальшому неодноразово було продовжено.

Відповідно до ст.177 ч.1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.181 ч.1 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ст.194 ч.5 КПК України на підозрюваного у випадку застосування запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, може бути покладено ряд обов`язків, зокрема і повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Таким чином, вислухавши думку учасників процесу, суд, враховуючи вимоги ст.ст.181, 331 КПК України, вважає за доцільне продовжити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та вважає, що саме такий запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 на час розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 196, ч.1, ч.3 ст.331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , та його захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, або визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 08 листопада 2024 року включно, без права внесення застави.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, або визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, - задовольнити частково.

Клопотання прокурора про продовження раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, тобто до 08 листопада 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80-ти прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі протягом дії ухвали, тобто до 08 листопада 2024 року.

В разі внесення застави обвинуваченим або заставодавцем зазначеного розміру, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

1) не відлучатись з населеного пункту, в якому він перебуває без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця перебування;

3) утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, у розмірі, визначеному в даній ухвалі, обвинувачений повинен виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з під-варти у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій отримується обвинувачений.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, на 60 днів, тобто до 08 листопада 2024 року включно, з покладенням наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- цілодобово не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні.

З метою перевірки та контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 , покласти на працівників Національної поліції України обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останнього.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - у той же строк з моменту її отримання.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1