Провадження 11-кп/824/3270/2024 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференцзв`зку) ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000309 від 31.01.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одружений, маючого малолітню дитину, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України (епізод 3 від 23.01.2017 року, стосовно потерпілого ОСОБА_12 ) та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_10 даних кримінальних правопорушень;

засуджено за ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України та призначено покарання за:

- ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років;

- ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеженням волі строком на 1 рік;

- ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України у виді обмеженням волі строком на 2 роки;

на підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;

цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_10 задоволено повністю;

стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 678 777 грн. 21 коп. витрат на відшкодування майнової шкоди;

вирішене питання про речові докази та судові витрати.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що він, 29 травня 2016 року, перебуваючи на території гаражного кооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_7» по АДРЕСА_3 , пред`явив працівникам поліції завідомо підроблений документ, а саме паспорт серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 з вклеєною в нього своєю фотокарткою, тим самим використав завідома підроблений документ.

Крім того, у ОСОБА_10 , 29.05.2016 під час огляду автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився на території гаражного кооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_7» по АДРЕСА_3, було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет з маркуванням «ФОРТ-12РМ» НОМЕР_20 в магазині якого виявлено 8 предметів схожих на набої з маркуванням «45 rubber».

Крім того, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи по АДРЕСА_4 , з метою на власне незаконне збагачення, шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «HONDA», моделі «CR-V», номерний знак НОМЕР_3 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, судом було визнано доведеним те, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на території стоянки ТРЦ «Скаймолл», що знаходиться по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т в місті Києві, з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «HONDA», моделі «СIVIC», номерний знак НОМЕР_4 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем, розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_15 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «HONDA», моделі «СR-V», номерний знак НОМЕР_5 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 незаконно заволодівши автомобілем, розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_16 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_6 , з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «HONDA», моделі «CR-V», номерний знак НОМЕР_6 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем, розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_13 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_7 , з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «HONDA», моделі «СIVIC», номерний знак НОМЕР_7 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем, розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_17 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_8 , з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «ACURA», моделі «MDX», номерний знак НОМЕР_8 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем, розпорядився ним на власний розсуд, перемістивши його в приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_9 , який розташований на території гаражного кооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_8», за адресою: АДРЕСА_9 , чим завдав ОСОБА_18 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 , 21 січня 2020 року, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_10 , з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «HONDA», моделі «ACCORD», номерний знак НОМЕР_10 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем, розпорядився ним на власний розсуд, перемістивши його в приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_11 , який розташований на території гаражного кооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_8», за адресою: АДРЕСА_9 , чим завдав ОСОБА_19 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 , в період часу з 21 год. 30 хв., 28 лютого 2020 року по 09 год. 20 хв., 29 лютого 2020 року, перебуваючи біля будинку № 2-А по вулиці Сортувальна в місті Києві, з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля, марки «HONDA», моделі «ACCORD», номерний знак НОМЕР_12 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем, розпорядився ним на власний розсуд, перемістивши його в приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_13 , який розташований на території гаражного кооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_8», за адресою: АДРЕСА_9 , чим завдав ОСОБА_20 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 , 02 березня 2020 року, перебуваючи біля будинку № 117 по проспекту Перемоги в місті Києві, з метою на власне незаконне збагачення, шляхом повторного, незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля «HONDA», моделі «CROSSTOUR», номерний знак НОМЕР_14 , та за допомогою заздалегідь заготовлених предметів проник в салон автомобіля, запустив двигун внутрішнього згоряння та поїхав на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем, перемістивши його в приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_15 , який розташований на території гаражного кооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_8», за адресою: АДРЕСА_9 , чим завдав ОСОБА_21 , матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того, 05 березня 2020 року, під час проведення огляду неподалік будинку АДРЕСА_11 , а саме огляду автомобіля марки «HONDA», моделі «ACCORD», номерний знак НОМЕР_16 , яким користується ОСОБА_10 , було виявлено та вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_17 на ім`я ОСОБА_22 .

Крім того, ОСОБА_10 , перебуваючи у невстановленому слідством місці та час, повторно сприяв у підроблені офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його особистого використання, а саме шляхом внесення до посвідчення водія серії НОМЕР_18 його фотознімку та анкетних даних іншої особи, а саме ОСОБА_23 . В подальшому, 05 березня 2020 року, під час проведення огляду неподалік будинку АДРЕСА_11 , а саме огляду автомобіля марки «HONDA», моделі «ACCORD», номерний знак НОМЕР_16 , яким користується ОСОБА_10 , було виявлено та вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_18 на ім`я ОСОБА_23 .

Крім того, ОСОБА_10 , перебуваючи у невстановленому слідством місці та час, повторно сприяв у підроблені офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його особистого використання, а саме шляхом внесення до посвідчення водія серії НОМЕР_19 його фотознімка та анкетних даних іншої особи, а саме ОСОБА_24 . В подальшому, 05 березня 2020 року, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , в приміщенні кв. АДРЕСА_12 , було виявлено та вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_19 на ім`я ОСОБА_24 .

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та застосування закону, який не підлягає застосуванню. Захисник вказав на те, що у даному кримінальному провадженні порушені строки досудового розслідування, передбачені ч. 3 ст. 219 КПК України. Також, судом першої інстанції було безпідставно проігноровано клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Окрім цього, судом розглянуто обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 в той час, як обвинувальний акт йому не вручався, тобто обвинувачення не було висунуте і як наслідок ОСОБА_10 не набув, у встановленому законом порядку статусу обвинуваченого. На думку захисника, наведене свідчить про те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягає у тому, що судовий розгляд, у порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, проведено стосовно особи, якій не було висунуте обвинувачення. Крім того, вирок підлягає скасування через неповноту судового розгляду, яка полягає у недопиті потерпілих та невжиття всіх можливих заходів для забезпечення їх явки до суду для допиту. На переконання захисника, доказів причетності до незаконного заволодіння транспортним засобом, обвинуваченим ОСОБА_10 , стороною обвинувачення до суду не надано. Крім того, більшість потерпілих в судове засідання не з`явились, а інші прямо не вказали на обвинуваченого ОСОБА_10 , як особу, яка вчинила відносно них кримінальне правопорушення. Також, захисник звернув увагу на відсутність свідків під час незаконного заволодіння автомобілів. Окрім цього, на досліджених відеоматеріалах, обвинувачений ОСОБА_10 не впізнає себе, портретна експертиза, не призначалась та не проводилась. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_10 під час допиту в суді вказав на те, що купував викрадені автомобілі для перепродажу їх на запчастини, що свідчить про вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України. На переконання захисника, місцевим судом не прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий, всі інкриміновані кримінальні правопорушення вчинені без застосування насильства, не перешкоджав слідству та демонстрував належну поведінку в судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_10 має інвалідність 2 групи та фізичні вади, які перешкоджають йому самостійно пересуватись, потребує специфічного догляду пожиттєво, оскільки хворіє на рак. Окрім цього, медичною частиною ДУ «Київський слідчий ізолятор» видано довідку, в якій зазначено, що вони надають тільки первинну медичну допомогу, а надання вторинної та третинної спеціалізованої допомоги, у тому числі онкологічної в них не передбачено, а також відсутні препарати та обладнання для надання допомоги з онкопатологією. Захисником вказано на те, що ОСОБА_10 вже тривалий час перебуває під вартою, його стан здоров`я погіршується. На думку захисника, покарання, яке вже відбув ОСОБА_10 перебуваючи під вартою, є достатнім для виправлення та профілактики недопущення вчинення інших кримінальних правопорушень. Просив вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із тим, що після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування. У разі відмови у задоволенні апеляційної скарги в частині скасування вироку та закриття кримінального провадження, просив вирок змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого. Змінити кваліфікацію та визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198 КК України та призначити покарання в межах санкції статті. У разі відмови у задоволенні апеляційної скарги в частині скасування вироку та у зміни кваліфікації дій обвинуваченого, просив змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Судом першої інстанції не враховано тяжкість вчинених корисливих злочинів та характер суспільної небезпечності особи обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме те, що він вчинив злочини різного ступеня тяжкості, в тому числі умисні особливо тяжкі злочини. Крім того, судом не взято до уваги дані про особу ОСОБА_10 , яким неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, також звільнившись з місць позбавлення волі, знаючи про наслідки вчинення нових корисливих злочинів, та передбачаючи можливість відбуття такого покарання реально, знову вчинив умисні злочини. Наведене свідчить про те, що поведінка ОСОБА_10 та його схильність до незаконного заволодіння чужим майном, вказує на відсутність будь-якого в його бажання перевиховатись та стати на шлях виправлення. Отже, не врахування судом вказаних обставин, призвело до неправильного визначення суспільної небезпечності особи ОСОБА_10 та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України та призначити покарання: за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна; за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеженням волі строком на 1 рік; за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України у виді обмеженням волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинуваченого вказано на те, що він не погоджується із вироком суду першої інстанції у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень. Звернув увагу на те, що він є інвалідом 2 групи, раніше не судимий, має вищу освіту, жінку та дитину. Зазначив, що на досудовому розслідуванні обвинувальний акт йому не вручався, у зв`язку із чим, він не був обізнаний про суть висунутого йому обвинувачення. Звернув увагу, що під час судового засідання, судом було відмовлено в задоволенні клопотання про ознайомлення із речовими доказами, а саме мобільним телефоном, який містить в собі інформацію про його невинуватість в інкримінованих правопорушеннях. Вказав на те, що він купував викрадені автомобілі для перепродажу по запчастинах з метою отримання прибутку. На думку обвинуваченого, такі його дії слід кваліфікувати за ст. 198 КК України. Крім того, твердження прокурора про те, що під час обшуку в орендованій квартирі були знайдені обладнання для здійснення злочину, не містить відповідних підтверджень, оскільки вилучені предмети не є обладнаннями для вчинення злочину, а були призначені для використання їх в роботі для запчастин та ремонту автомобілів. Просив перекваліфікувати його дії зі ст. 289 КК України на ст. 198 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які подані апеляційні скарги сторони захисту підтримали, підтвердили їх доводи та просили їх задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити;

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, а подані апеляційні скарги захисника та обвинуваченого вважав необґрунтованими та просив залишити їх без задоволення;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає до задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає. До такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Пунктом 4 §2 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ст. 284 КПК України була доповнена п.10 передбачено, що ці зміни не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію цих змін. Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017 року в цілому набрав чинності 15.12.2017 року. Злочини передбачені ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України за які ОСОБА_10 засуджено, вчинені ним в період із 21.05.2018 по 05.03.2020 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, а тому до них застосовуються вимоги п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище злочинів в період із 21.05.2018 року по 29.04.2020 року. Тобто, востаннє ОСОБА_10 було повідомлено про підозру 29.04.2020 року (за злочин передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, що був вчинений 02.03.2020 року), станом на цей час усі кримінальні провадження були об`єднані в одне провадження. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що строк досудового розслідування необхідно обраховувати саме із цієї дати, тобто із 29.04.2020 року, а строк досудового розслідування мав закінчуватись 29.06.2020 року.

У ході апеляційного розгляду встановлено те, що 08.05.2020 року слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві була винесена постанова про зупинення досудового розслідування та оголошення обвинуваченого ОСОБА_10 у розшук (т.2 а.с. 62-63, т.4 а.с. 215-217), хоча слідчому достеменно було відомо про те, що ОСОБА_10 перебував під вартою. В подальшому, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року оголошення ОСОБА_10 у розшук було визнано незаконним, а постанова слідчого від 08.05.2020 року скасована (т.2 а.с. 69). Наведене дає підстави стверджувати про те, що постанова слідчого від 08.05.2020 року не породила наслідків у виді зупинення строків досудового розслідування у зв`язку із її незаконністю, та її скасуванням із цієї підстави.

Поряд із цим колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження знаходиться постанова слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 12.05.2020 року про зупинення досудового розслідування (т.2 а.с. 70-71, т.4 а.с. 229-231). Для вирішення питання про дотримання органом досудового розслідування строків досудового розслідування колегія суддів вважає за необхідне дати оцінку цій постанові із точки зору її законності та визначити те, чи породила вона наслідки у виді зупинення строку досудового розслідування. Необхідність оцінки цієї постанови саме на стадії апеляційного розгляду викликано тим, що як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження у першій інстанції були порушені права сторони захисту на оскарження рішень слідчого, що вплинуло на вирішення питання про дотримання строків досудового розслідування зокрема та законності провадження у цій справі в цілому.

Відповідно до ч.4 ст. 280 КПК України, копія постанови про зупинення досудового розслідування надсилається стороні захисту, яка, відповідно до п.2 ч.1 ст. 303 КПК України, має право оскаржити таку постанову до слідчого судді. Як встановлено у ході апеляційного розгляду, копія постанови від 12.05.2020 року стороні захисту не надсилалась. У будь-якому разі матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про направлення цієї постанови стороні захисту, у ході апеляційного розгляд сторона обвинувачення факт направлення стороні захисту постанови про зупинення досудового розслідування від 12.05.2020 року не довела. Скарга сторони захисту на цю постанову, про яку сторона захисту дізналася при виконанні вимог ст. 290 КПК України і на цьому ж етапі досудового розслідування подала на неї скаргу в порядку ст. 303 КПК України, була повернута апелянту у зв`язку із направленням до суду обвинувального акта. У ході як підготовчого судового засідання, так і у ході судового розгляду у суді першої інстанції скарга сторони захисту на цю постанову фактично залишалася без розгляду, законності цієї постанови судом першої інстанції не було надано будь-якої оцінки, у тому числі і під час ухвалення вироку. Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення, зокрема слідчим, умисно були створені умови за яких сторона захисту була позбавлена дієвого механізму оскарження постанови про зупинення досудового розслідування, винесеної слідчим виключно з метою приховування факту порушення строків досудового розслідування. Це проявилося у тому, що стороні захисту не було направлено копію постанови про зупинення досудового розслідування від 12.05.2020 року, а після самостійного виявлення цієї постанови стороною захисту та під час оскарження цієї постанови у порядку ст. 303 КПК України відбулося скерування обвинувального акта до суду, що унеможливило розгляд скарги захисника на постанову про зупинення досудового розслідування слідчим суддею та ухвалення рішення по суті. Ці дії сторони обвинувачення призвели до порушення як гарантованого положеннями КПК України, так і гарантованого ст. 55 Конституції України права обвинуваченого на оскарження у суді рішення слідчого. Це порушення права обвинуваченого на оскарження постанови слідчого про зупинення досудового розслідування у суді першої інстанції усунуте не було. Фактична скарга сторони захисту на постанову слідчого від 12.05.2020 року судом розглянута не була, будь-якої оцінки цій постанові із точки зору її законності судом першої інстанції надано не було. Колегія суддів вважає, що такими діями як представників органу досудового розслідування так і суду першої інстанції були порушені і вимоги ст. 55 Конституції України щодо гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, і вимоги ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ОСОБА_10 за наведених вище обставин був позбавлений ефективних механізмів правового захисту. Із урахуванням викладеного, для усунення зазначених вище порушень прав ОСОБА_10 гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та КПК України, а також з метою усунення можливого звернення ОСОБА_10 із скаргою до Європейського суду з прав людини про порушення щодо нього ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку постанові слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 12.05.2020 року з точки зору її законності та визначити те, чи породила вона наслідки у вигляді зупинення строків досудового розслідування. Аналіз змісту постанови слідчого від 12.05.2020 року дає підстави стверджувати про те, що вона є похідною від постанови слідчого від 08.05.2020 року, оскільки 08.05.2020 року досудове розслідування слідчим було зупинене у зв`язку із оголошенням ОСОБА_10 у розшук, в подальшому відновлене для проведення слідчих дій і у подальшому 12.05.2020 року знову зупинене. У зв`язку із скасуванням слідчим суддею постанови слідчого від 08.05.2020 року про зупинення досудового розслідування із мотивів її незаконності є очевидною необхідність визнання незаконною і постанови від 12.05.2020 року, оскільки підставами для такого зупинення були такі ж самі обставини, що і у постанові від 08.05.2020 року, а саме необхідність розшуку ОСОБА_10 , що в подальшому визнано слідчим суддею незаконним.

Окрім того, при вирішенні питання про законність постанови слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 12.05.2020 року колегія суддів зважає і на порушення вимог як КПК України, так і підзаконних актів, які регламентують порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (в подальшому ЄРДР), винесення і реєстрації постанов слідчого та перевірку законності та об`єктивності проведеного досудового розслідування.

Так, у відповідності до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань (в подальшому Положення), порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора 17.08.2023 № 231 ЄРДР ведеться у тому числі з метою забезпечення оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень (Розділ І ч.1 п.4). У відповідності до п.1 ч.1 Розділу ІІ Положення до ЄРДР вносяться відомості про зупинення та відновлення досудового розслідування та оголошення обвинуваченого у розшук. Аналогічні положення містились і у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженому наказом Генерального прокурора України 17.08.2012 № 69.

Обов`язковість внесення до ЄРДР відомостей про зупинення досудового розслідування передбачене і ч.4 ст.280 КПК України про що зазначалось вище.

Аналіз цих положень КПК України та ЄРДР дає підстави стверджувати про те, що лише ті відомості та рішення, які внесені до ЄРДР породжують відповідні правові (процесуальні) наслідки. Рішення та відомості, які прийняті на стадії досудового розслідування і не внесені до ЄРД, повинні визнаватися нікчемними і такими, які не породжують відповідні правові (процесуальні) наслідки. Особливе значення це набуває для рішень, які приховані стороною обвинувачення від сторони захисту з метою не дати можливості стороні захисту скористатися своїми процесуальними правами. Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення слідчого, у тому числі і про зупинення досудового розслідування, відомості про яке не внесені до ЄРДР не породжує собою правових (процесуальних) наслідків, у тому числі і у виді зупинення строків досудового розслідування. Таким чином реалізується функція ЄРДР у виді контролю за додержання законів у ході досудового розслідування та обліку прийнятих у ході досудового розслідування рішень. В протилежному випадку це може призвести до свавілля та фальсифікацій у питаннях строків досудового розслідування, а також маніпулювання цими строками із сторони обвинувачення.

Як вбачається із наданих стороною захисту доказів, постанова слідчого від 12.05.2020 року про зупинення досудового розслідування до ЄРДР внесена не була. Так, захисником у порядку Глави 15 КПК України був отриманий тимчасовий доступ до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а суду апеляційної інстанції наданий розширений витяг із ЄРДР. Аналіз даних тимчасового доступу до ЄРДР безумовно указує на те, що відомості про постанову про зупинення досудового розслідування від 12.05.2020 року до ЄРДР внесені не були, на відміну від постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_10 в розшук на підставі постанови від 08.05.2020 року. Зазначений витяг із ЄРДР, що був отриманий стороною захисту в порядку тимчасового доступу до відомостей ЄРДР та наданий апеляційному суду, був безпосередньо досліджений колегією суддів у ході апеляційного розгляду. Відомостей про постанову слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 12.05.2020 року про зупинення досудового розслідування у цьому витягу не виявлено. Наведене у своїй сукупності, із урахуванням відсутності даних про постанову від 12.05.2020 року про зупинення досудового розслідування у ЄРДР та не направлення копії цієї постанови стороні захисту указує на можливість фальсифікації цієї постанови представником сторони обвинувачення, направленої на приховування факту порушення строків досудового розслідування. У будь-якому разі постанова слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 12.05.2020 року, якої з юридичної точки зору не існує, на переконання колегії суддів, не породила наслідків у вигляді зупинення строків досудового розслідування і не повинна враховуватись при вирішенні питання про дотримання стороною обвинувачення строку досудового розслідування.

Як зазначено вище, остаточно ОСОБА_10 повідомлено про підозру 29.04.2020 року, строк досудового розслідування не продовжувався, а тому, відповідно до вимог ст. 219 КПК України, закінчився 29.06.2020 року. Між тим, в указаний строку досудове розслідування закінчене не було. Так, про завершення досудового розслідування ОСОБА_10 повідомлено 22.09.2020 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, а до суду кримінальне провадження направлено ще пізніше. Наведене указує на те, що станом як на час завершення, так і на час закінчення строків досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України строк досудового розслідування закінчився, що у відповідності до п.10 ч.1 ст. 284 КПК України було безумовною підставою для закриття кримінального провадження. Не закривши провадження в кримінальній справі за наявності підстав для його закриття суд першої інстанції допустив порушення кримінального процесуального закону, яке, відповідно до п.1 ч.2 ст. 412 КПК України визнається істотним порушенням кримінального процесуального закону і безумовною підставо для скасування вироку відповідно до ч.2 ст. 412 та п.3 ч.1 ст. 409 КПК України.

Зазначені вище обставини стверджуються зібраним у справі доказами, у тому числі і тими, які були надані стороною захисту і були безпосередньо досліджені апеляційним судом у ході апеляційного розгляду.

За наявності зазначеного вище істотного порушення кримінального процесуального закону вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року щодо ОСОБА_10 в частині його засудження за ч.3 ст.289, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 ч.5 ст. 27 ч.2 ст.358 КК України не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню. Оскільки колегією суддів встановлені безумовні підстави для закриття кримінального провадження у цій частині, то дане кримінальне провадження у зазначеній частині підлягає закриттю із підстав, передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги в частині закриття кримінального провадження та закриттям кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 ч.5 ст. 27 ч.2 ст.358 КК України судом не дається оцінка доводам апеляційної скарги захисника та апеляційної скарги обвинуваченого в частині неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та порушенням вимог закону у ході призначення йому покарання, оскільки задоволення апеляційних вимог в частині закриття кримінального провадження виключає можливість задоволення інших апеляційних вимог сторони захисту.

Щодо апеляційної скарги прокурора, то вона, на думку колегії суддів не підлягає до задоволення. Так, у апеляційній скарзі прокурора порушене питання про скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_10 покарання із підстав невідповідності цього покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даним про особу обвинуваченого внаслідок його м`якості цього покарання із ухваленням у цій частині нового вироку. Між тим, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду дійшла до висновку про необхідність закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 ч.5 ст. 27 ч.2 ст.358 КК України. Задоволення апеляційних вимог захисника про закриття кримінального провадження у цій частині із підстав, передбачених п.10 ч.1 ст. 284 КПК України виключає можливість задоволення апеляційної скарги прокурора в частині посилення призначеного ОСОБА_10 покарання. У зв`язку із цим апеляційна скарга прокурора є такою, яка не підлягає до задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вирок в частині виправдування ОСОБА_10 за трьома епізодами поставлених йому у вину діянь учасниками судового провадження не оскаржувався, у цій частині вирок відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України колегією суддів не перевірявся, а тому у цій частині вирок залишається без змін.

Колегія суддів також констатує те, що вирокСвятошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року щодо ОСОБА_10 колегією суддів перевірявся виключно у межах вимог заявлених у апеляційних скаргах та сформульованих у прохальних частинах відповідних апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року щодо ОСОБА_10 в частині засудження ОСОБА_10 за ч.3 ст.289, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 ч.5 ст. 27 ч.2 ст.358 КК України.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.5 ст. 27 ч.2 ст.358 КК України закрити із підстав, передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України тобто у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.

В решті вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

ОСОБА_10 звільнити з-під варти за відсутності інших, окрім вироку Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року, підстав для тримання його під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_10 протягом того ж часу з моменту вручення йому копії даної ухвали у випадку його продовження тримання під вартою.

СУДДІ

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4