Справа № 478/1499/24 Провадження № 1-в/478/450/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Миколаєва, Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, засудженого:
- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 357 КК України, ч. 3 ст. 357 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, зміненим ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, зміненим вироком Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
У жовтні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року, ухвали Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року та вироку Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», в тому числі за злочини, пов`язані з крадіжкою. Початок строку: 12.11.2021 року. Кінець строку: 12.05.2026 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК 93 та засуджений не з`явились. Згідно поданої заяви засуджений просив суд провести розгляд подання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав, просив звільнити від відбування покарання засудженого за епізодами таємного викрадення чужого майна.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст.ст. 75,76 КК України було звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 2 роки.

Вироком Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року скасовано в частині звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання та призначено покарання засудженому у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з вказаних вироків, ОСОБА_4 , 21.10.2021 року, вчинив таємне викрадення чужого майна на суму 1368,69 грн.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року ОСОБА_4 було засуджено за: ч. 1 ст. 357 КК України до 1 року обмеження волі; ч. 3 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі; ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року було змінено в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та ухвалено вважати ОСОБА_4 засудженим, за: ч. 1 ст. 357 КК України до 1 року обмеження волі; ч. 3 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі; ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та вироком Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з вказаних вироків, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, а саме: 17.05.2020 року на суму 800,00 грн (ч. 2 ст. 185 КК України); 22.09.2022 року на суму 4000,00 грн (ч. 3 ст. 185 КК України); 11.02.2020 року на суму 4299,00 грн (ч. 2 ст. 185 КК України); 13.07.2021 року на суму 400,00 грн (ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України).

Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2102,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2102,00 грн. (1051 х 2=2102).

Як вбачається з вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року ОСОБА_4 , між іншим, вчинив кримінальні правопорушення, а саме: 17.05.2020 року на суму 800,00 грн (ч. 2 ст. 185 КК України); 11.02.2020 року на суму 4299,00 грн (ч. 2 ст. 185 КК України).

Вчинені кримінальні правопорушення за вказаними епізодами підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують, тому кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.

Виходячи з цього суд звертає увагу на абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого визначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Аналогічні правові висновки убачаються із постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 лютого 2021 у справі № 390/235/19 та постанові Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 187/1354/15.

З огляду на наведене, з урахуванням правил призначення покарання, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 за окремим епізодом кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2270,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2021 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2270,00 грн. (1135 х 2=2270).

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року, з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року убачається, що ОСОБА_4 , 21.10.2021 року, вчинив таємне викрадення чужого майна на суму 1368,69 грн.

Як вбачається з вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року ОСОБА_4 , між іншим, вчинив кримінальне правопорушення, а саме: 13.07.2021 року на суму 400,00 грн (ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України). Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року за вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_4 було визначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі

В даному випадку, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а також вироком Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року та Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року за ч. ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2481,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2022 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2481,00 грн. (1240,5 х 2=2481).

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року ОСОБА_4 також вчинив кримінальне правопорушення 22.09.2022 року на суму 4000,00 грн.

Тобто, з огляду на розмір вартості викраденого майна, за вказаним епізодом таємного викрадення майна ОСОБА_4 не підлягає звільненню від призначеного покарання.

Виходячи з встановлених обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання призначеного за ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

В такому випадку ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року за:

- ч. 1 ст. 357 КК України до 1 року обмеження волі;

- ч. 3 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі;

- ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Крім того, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання за вироком Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року за ч. ст. 185 КК України, у зв`язку з чим, посилання в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року на ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання ОСОБА_4 слід виключити.

З огляду на наведені вище обставини, подання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» підлягає задоволенню.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5 , ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2022 року за ч. ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим до покарання, визначеного за ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року за:

- ч. 1 ст. 357 КК України до 1 року обмеження волі;

- ч. 3 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі;

- ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Виключити з ухвали Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023 року та вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року посилання на ч. 4 ст. 70 КК України та вирок Миколаївського апеляційного суду від 22.09.2022 року при визначенні остаточного покарання ОСОБА_4 .

Строк відбування покарання засудженого ОСОБА_4 слід рахувати з моменту, вказаного у вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2022 року з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2023 року, тобто з 12.11.2021 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя