Справа №567/1044/24
Провадження №1-кп/567/123/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2024 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000064 від 03.05.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Цурків Здолбунівського району Рівненської області, зареєстроване та фактичнемісце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , реалізовуючи свій умисел на використання підробленого посвідчення тракториста-машиніста, не пройшовши встановленого порядку отримання посвідчення тракториста-машиніста, затвердженого постановою КМУ №217 від 02.04.1994 р. «Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста», яке передбачає: закінчення курсів керування машинами для отримання посвідчення тракториста-машиніста, проходження медичного огляду, складання іспитів у територіальному органі Держпродспоживслужби та отримання посвідчення тракториста-машиніста, вчинив дії щодо використання завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста на власне ім`я при наступних обставин.

02.05.2024 року близько 14 год. 01 хв., ОСОБА_4 , керуючи трактором МТЗ-82, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-25 Рівне-Городище-Старокостянтинів поблизу с.Грозів Острозької МТГ Рівненського району Рівненської області, маючи при собі підроблене посвідчення тракториста-машиніста серія і номер - НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , яке відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/118- 24 5469-ДД від 23.05.2024 року не відповідає аналогічним бланкам посвідчення тракториста-машиніста, що перебувають в офіційному обігу на території України по способах друку та елементах захисту, був зупинений працівниками відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області в порядку Закону України «Про Національну поліцію».

В подальшому, виконуючи законну вимогу працівника поліції щодо надання документів на транспортний засіб, достовірно знаючи, що посвідчення тракториста-машиніста серія і номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, діючи умисно, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення тракториста-машиніста та відповідно і з цим права на керування категоріями машин «А-1, А-2» і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням Правил дорожнього (ст.126 КУпАП), надав для перевірки працівникам поліції завідомо для нього підроблене посвідчення тракториста-машиніста серія і номер - НОМЕР_2 із його особистими анкетними даними та фотокарткою, яке за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає аналогічним бланкам посвідчення тракториста-машиніста, що перебувають в офіційному обігу на території України, тобто використав його.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого офіційного документа.

25.07.2024 р. між начальником Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , якій на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000064 від 03.05.2024 року, та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 , за участю адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 зач.4 ст.358 КК України відносно обставин, викладених в обвинувальному акті від 31.05.2024 року, та ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у разі затвердження такої угоди, а саме за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами угоди покарання, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.358 КК України, вчиненого при обставинах, зазначених в обвинувальному акті від 31.05.2024 р., дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснив, що його підзахисний свою провину у вчинені кримінального правопорушення як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає, а тому не вбачає перешкод для затвердження такої угоди.

Вирішуючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відносяться до кримінальних проступків.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.4 ст.358 КК України, а також загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону, обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, а також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомив про наявність перешкод для його виконання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи наведені доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні, що дії ОСОБА_4 обгрунтовано кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого офіційного документа, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке кваліфікується як кримінальний проступок.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він за віком та станом здоров`я є працездатним, не одружений, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає, по місцю проживання характеризується посередньо.

Згідно довідки КНП «Здолбунівська центральна міська лікарня» №1430/01-20/24 від 24.05.2024 р. ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, водночас обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходитьз наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової технічної експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 3029,12 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вищевказаному розмірі.

На підстаі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 314, 374, 475 КПК України, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 липня 2024 року між начальником Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25 липня 2024 року покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп.

Речовий доказ : посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , поміщене у сейф-пакет експертної служби МВС № 2843874 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1