У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 Ф ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001301, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_9 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

представник потерпілого ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання стосовно речових доказів y кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник потерпілого звертає увагу суду на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано інакше, аніж було встановлено органом досудового розслідування, із зазначенням про відсутність наслідків, передбачених ст. 121 КК України.

Разом з тим, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_5 проходив лікування, в ході якого, для усунення можливих загрозливих для життя явищ йому було проведено дренування. І ненадання такого виду медичної допомоги могло призвести до наслідків, передбачених п. 2.3.1.0 вказаних Правил, що вказує на наявність тяжких наслідків тілесних ушкоджень та повинно було бути оцінено експертом, як тяжі тілесні ушкодження.

Відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6 «Правила судово-медичного визначення», до тяжких тілесних ушкоджень відносяться закриті ушкодження органів грудної, черевної порожнини, органів заочеревного простору, порожнини таза все за наявності загрозливих для життя явищ.

Відповідно до п. 2.1.2. Правил, небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (п. 2.1.3.0) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Проте, вирішуючи питання щодо відсутності наслідків, передбачених ст. 121 КК України, суд не вжив ніяких заходів на спростування позиції потерпілої сторони щодо наявності тяжких наслідків, неправильної кваліфікації діяння та необхідності проведення повторної СМЕ.

Так, допитана під час судового розгляду експерт ОСОБА_10 повідомила, що, при проведенні експертизи, оцінювались лише ті тілесні ушкодження, які потерпілий отримав під час подій кримінального правопорушення, які мали місце 09.09.2022 р. Інші захворювання, які має потерпілий та, тілесні ушкодження, отримані потерпілим до подій кримінального правопорушення, які мали місце 09.09.2022 р., експертом не оцінювались.

Апелянт зауважує, що в ході судового слідства ним було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи протоколу про відкриття матеріалів потерпілому та його представнику, в якому зазначено, що потерпілий та його представник не отримували повідомлень про проведення СМЕ та її висновків, а про результати експертизи, яка стала підставою для зміни кваліфікації кримінального провадження стало відомо лише при відкритті матеріалів, що фактично позбавило можливості потерпілу сторону оскаржити такий висновок експерта, чим грубо порушено процесуальні права потерпілого та професійні права представника.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

09.09.2022 р. о 23.00 год. ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем фактичного мешкання потерпілого ОСОБА_5 . Під час вживання алкогольних напоїв у приміщенні кухні за вказаною адресою, в ході виниклої під час розмови сварки у ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин, виник раптовий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, знаходячись навпроти ОСОБА_5 , у положенні стоячи, ОСОБА_7 кулаком наніс удар в область голови потерпілого, в результаті чого останній впав на підлогу та згідно висновку експерта отримав пошкодження у вигляді множинних гематом, саден обличчя які відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень.

ОСОБА_7 вийшов з будинку на територію домоволодіння. ОСОБА_5 також вийшов і направився до ОСОБА_7 . Останній, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , перебуваючи навпроти будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_5 продовжив наносити удари руками та ногами у різні частини тіла, ОСОБА_5 .

В результаті чого, потерпілий ОСОБА_5 , згідно висновку експерта отримав тілесні пошкодження у вигляді перелому 4,5 ребер зліва, які ускладнились лівобічним напруженим пневмотораксом та відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого та його представника на підтримку апеляційної скарги, думки інших учасників кримінального провадження, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку вірні, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

З приводу доводів представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи зі ступеня тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, апеляційний суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми, органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 КК України є здоров`я особи. Об`єктивну його сторону характеризують: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками.

З диспозиції ч. 1 ст. 122 КК України вбачається, що умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке: не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Злочин вважається закінченим з моменту настання вказаних у ч. 1 ст. 122 наслідків.

Обов`язковою умовою у справах щодо вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи є належним чином проведена відповідно до вимог ст. 242 КПК України судово-медична експертиза щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Таким чином, згідно із ч. 2 ст. 242 КПК України висновок судово-медичної експертизи є обов`язковим засобом доказування характеру і ступеня тяжкості завданих особі тілесних ушкоджень, що є необхідною кваліфікуючою ознакою злочину, у вчиненні якого органом досудового розслідування обвинувачувався ОСОБА_7 .

Згідно висновку судово-медичного експерта від 10.10.2022 р. № 692, у ОСОБА_5 , 1976 року народження мають місце тілесні пошкодження у вигляді переломів 4, 5 ребер зліва, які ускладнились лівобічним напруженим пневмотораксом, множених гематом, саден обличчя. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше. Утворення даних тілесних пошкоджень в строк вказаний в постанові 09.09.2022 р., не виключається. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження у вигляді перелому 4,5 ребер зліва, які ускладнились лівобічним напруженим пневмотораксом відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; множених гематом, саден обличчя до категорії легких тілесних пошкоджень. Діагноз «Бульозна хвороба обох легень з пневмомедеаністинітом» при оцінки ступеню тяжкості тілесних пошкоджень до уваги не приймався, так як являється неспецифічним захворюванням легень, яке не оцінюється при оцінці ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, згідно п. 4.7. «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень». Діагноз: «Перелом кісток носу зі зміщення носової перетинки, підшкірна емфізема», при оцінки ступеню тяжкості тілесних пошкоджень до уваги не приймався, так як утворились до травми вказаній в постанові 09.09.2022 р., а саме в період часу 04.07.2022 р., згідно даних КТ-головного мозку. Оскільки в наданих медичних документах немає чіткого опису, кількості, та локалізації тілесних пошкоджень, то говорити о кількості ударних дій не представляється можливим, однак в ділянку грудної клітини могло бути нанесено не меш ніж однієї двох ударних дій, тупими твердими предметами. Дані тілесні пошкодження небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння, не являються згідно з «Правилами ступеня тяжкості тілесних пошкоджень». ??Після отримання даних тілесних пошкоджень потерпілий міг здійснювати будь-які активні дії в період часу, обчислюваний від декілька десятків хвилин, до декілька десятків годин. Будь-яких тілесних пошкоджень, характерних для самооборони потерпілого, в наданих медичних документах не мається. ??При нанесені тілесних пошкоджень взаєморозташування потерпілого та нападника (нападників) могло змінюватись. Будь-яких судово-медичних даних про характеристику травмуючого предмета, не мається. На момент звернення до лікувального закладу, у крові потерпілого, знайдено етиловий спирт, у концентрації 2,49 ‰, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Механізм утворення даних тілесних пошкоджень у потерпілого відповідає механізму, вказаному у протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 від 07.10.2022 р.

Не погоджуючись із вказаним висновком, представник потерпілого в судовому засіданні в суді першої інстанції заявив клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи щодо визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_5 , посилаючись на те, що, за наслідками від отриманих тілесних ушкоджень вони, на його думку, відносяться до тяжких.

Ухвалою суду першої інстанції від 15.06.2023 р. клопотання представника потерпілого про призначення повторної судово-медичної експертизи залишено без задоволення.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні клопотання суд зазначив, що в матеріалах кримінального провадження наявна експертиза щодо визначення ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, яка проведена на стадії досудового розслідування. Будь-яких заперечень щодо зазначеної експертизи сторонами не зазначалось. Крім того, в судовому засідання допитувалась експерт, яка проводила експертизу та надала вичерпні відповіді на поставлені питання сторін, зокрема і з приводу визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Обставин, які б викликали сумнівів у правильності попереднього висновку експерта представник потерпілого, в судовому засіданні, не навів.

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість висновку судово-медичного експерта від 10.10.2022 р. № 692, на які посилається представник потерпілого, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, матеріали справи не містять. Натомість, висновок проведеної експертизи є достатньо обґрунтованим, логічним та об`єктивним, наданим в межах компетенції експерта, із дотриманням кримінальних процесуальних норм та положень щодо призначення та проведення судових експертиз.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що вказаний висновок експерта ґрунтується на вихідних даних, які, відповідно до вимог ст. ст. 84-86 КПК України, є належними та допустимими, що, з урахуванням узгодженості висновків вказаної експертизи іншим матеріалам кримінального провадження, свідчить про його об`єктивність.

Отже, з урахуванням наведеного висновку судово-медичного експерта від 10.10.2022 р. № 692, у даному кримінальному провадженні належно встановлено та підтверджено ступінь тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, що давало суду підстави дійти обґрунтованого висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України.

При цьому, варто зауважити, що відмова у задоволенні того чи іншого клопотання сторони кримінального провадження, які, на переконання суду, не були обґрунтовані належним чином, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення виключно через незгоду такої сторони з результатом розгляду клопотання.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку представника потерпілого, є підставами для скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у рішеннях «Салов проти України» від 06.09.2005 р., «Проніна проти України» від 18.07.2006 р. та «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р., відповідно до якої, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (справи «Бюрг та інші проти Франції» та «Гору проти Греції № 2»).

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційної скарги представника потерпілого є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, апеляційний суд не дає таким доводам окремої оцінки.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня ї проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3