Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2960/24
Провадження № 1-в/553/346/2024
У Х В А Л А

Іменем України

14.10.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироків суду до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року відносно

засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, до засудження мешкав за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого засудженого:

вироком Хорольського районного суду Полтавської облсті від 25.11.2020 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2020 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України у виді 4 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Полтави надійшло подання начальника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироків Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2020 року та Хорольського районного суду Полтавської області від 25.11.2020 року до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Початок строку покарання 01.10.2020 року, кінець строку покарання 01.11.2024 року.

В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Від адміністрації установи виконання покарання та засудженого надійшли заяви,в яких вони просили клопотання розглядати без їх участі, що відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2019 року становило 2007,00 грн. та станом на 01.01.2020 року становило 2197,00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що згідно тексту вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 25.11.2020 року, ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно 28.09.2020 року на суму 329,58 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2197,00 грн.). Даним вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185КК України та призначене йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2020 року у вигляді 4 років позбавлення волі і остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним попереднім вироком від 26.02.2020 року за ч.2 ст.186 КК України, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75,76 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Згідно тексту вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2020 року, встановлено, що ОСОБА_4 вчинив 12.11.2019 року один епізод крадіжки повторно, з проникненням у житло на суму 681,69 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2007 грн.).

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 26.02.2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та за цією статтею передбачено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 епізодах злочинної діяльності, які були кваліфіковані як крадіжка, завдав потерпілим матеріальну шкоду на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вироків суду у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого на підставі ч.2 ст.74 КК України від призначеного судом покарання за вчиненні кримінально-караної на той момент крадіжки, залишивши покарання, призначене за ч.2 ст.186 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

УХВАЛИВ:

Подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення вироків суду у відповідність до закону, - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 25.11.2020 року, звільнити від покарання, призначеного за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2020 року, звільнити від покарання, призначеного за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Копії ухвали направити до ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Полтави.

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 18.10.2024 року о 14.40 годині.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1