Справа №150/516/24
Провадження по справі №1-кп/150/56/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду у дистанційному режимі між Чернівецьким районним судом Вінницької області та ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» за участі обвинуваченого ОСОБА_4 , Могилів Подільським міськрайонним судом Вінницької області за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 та Ямпільським районним судом Вінницької області за участі прокурора ОСОБА_3 , кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000110 від 26.06.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 приблизно в період часу з 01 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. 27.06.2024, перебував за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , де він знаходився спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , з якою в нього виник конфлікт з приводу відмови останньої надати йому грошові кошти на придбання алкогольних напоїв. На ґрунті раптово виниклого конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно, руками та ногами наніс численні удари по голові та тулубу ОСОБА_6 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження: синці на верхній та нижній повіках обох очей, які сходяться у зовнішнього та внутрішнього кутів очей, по садні у зовнішніх кутів обох очей; синець на правій щоці, на підборідді справа, по центру підборіддя та на підборідді зліва, три синця - по передній поверхні грудної клітини, один - на нижній губі справа з крововиливом на червоній облямівці нижньої губи справа, та один синець на шиї зліва з переходом на спину; крововилив в м`які тканини лобної частки; підапоневротична гематома скроневої ділянки голови зліва; перелом обох очниць, перелом верхньої щелепи, перелом кісток носа; двосторонній гемісинусит; тупа травма грудної клітки - множинні переломи ребер справа 2-9 та зліва 2-5 ребер; розрив тканини правого легеня на межі з`єднання верхньої та середньої часток з повільною кровотечею у плевральну порожнину (500мл крові), яка розвивалась у тривалому часі (3-4 доби).

ОСОБА_6 27.06.2024 госпіталізовано в реанімаційне відділення Могилів-Подільської ОЛІЛ, де вона 01.07.2024 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Смерть ОСОБА_6 настала від правобічного травматичного гемотораксу, який розвинувся внаслідок розриву тканини правого легеня. Дане тілесне пошкодження спричинило небезпечне для життя явище масивну кровотечу у праву плевральну порожнину та по цьому критерію носить ознаку тяжких тілесних ушкоджень, між ним та смертю ОСОБА_6 є причинний зв`язок.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що приблизно в період часу з 01 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. 27.06.2024 перебував за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , де він знаходився спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , з якою в нього виник конфлікт з приводу відмови останньої надати йому грошові кошти на придбання алкогольних напоїв. З цього приводу між ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 руками та ногами наніс численні удари по голові та тулубу ОСОБА_6 , спричини останній тілесні ушкодження. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Прокурор Могилів - Подільсьської окружної прокуратури ОСОБА_7 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позицій немає, то суд відповідно до ст.349 КПК України за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинуваченого, обов`язковість якого встановлено частиною 4 статті 349 КПК України, а також дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Суд при призначенні покарання виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягара для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочин, вчинений ОСОБА_4 .

Застосовуючи відносно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і досягнення достатньої та справедливої сатисфакції потерпілої особи і суспільства в цілому.

Призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на певний строк спричинить йому певні моральні страждання, ганьбу і сором, що є невід`ємною частиною здійснення кари, залишить сліди в їх свідомості й сприятиме тому, щоб він усвідомив та спокутував свою вину перед потерпілою та суспільством.

Крім того, обираючи ОСОБА_4 зазначене покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд переконаний в тому, що шляхом активного примусового впливу на свідомість останнього, буде внесено корективи в його соціально психологічні властивості, нейтралізовано негативні, криміногенні настанови, що змусить їх додержуватися положень кримінального закону, виробить законослухняність та позбавить його можливості знову вчиняти злочини.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного: по місцю проживання характеризується позитивно; наявність у відповідності до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття; наявність у відповідності до положень ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, наявність передбачених ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання та наявність передбачених ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням особи винного ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що задля досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства та зарахування у відповідності до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 попереднього ув`язнення з часу затримання 06.07.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Пунктами 12, 13, 14 частини 1 статті 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 30.08.2024 продовжено дію застосованого обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, із строком дії ухвали суду по 28.10.2024 включно.

При вирішенні, згідно із п.2 ч.4 ст.374 КПК України, питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд керується тим, що даним вироком суду визнається доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину та йому призначається покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд із врахуванням вищенаведеного вважає, що запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили змін не потребує.

Згідно ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий 06.07.2024, та на підставі ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 06.07.2024 тримається під вартою, тобто з моменту його затримання необхідно рахувати його строк попереднього ув`язнення, який на підставі ч.5 ст.72 КК України слід врахувати в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ухвал слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.06.2024 (справа №153/974/24 (провадження по справі №1-кс/153/218/24-к та справа №153/974/24 (провадження по справі №1-кс/153/217/24-к) накладено арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженні №0000110 від 27.06.2024, яке має значення речового доказу.

З врахуванням положень статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність скасування ухвал слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.06.2024 про накладення арешту на вище зазначені речі.

Питання про долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлено.

Керуючись ст., ст.373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_4 покарання термін попереднього ув`язнення з 06 липня 2024 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_4 - залишити незмінним.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвал слідчого судді Япільського районного суду Вінницької області від 28.06.2024 на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженні №0000110 від 27.06.2024, яке має значення речового доказу,- скасувати.

Речові докази:

- пару резинових шльопанців чорного кольору, які були поміщені до паперового конверту, який було опечатано та скріплено підписами учасників огляду, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

- шорти чорного з червоним кольорами, які було поміщено до паперового конверту, який було опечатано та скріплено підписами учасників огляду, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- грунт зі слідами РБК, який було поміщено до паперового конверту НПУ, який було опечатано печаткою NPU-0156024, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- грунт зі слідами РБК, який було поміщено до паперового конверту НПУ, який було опечатано печаткою NPU-0156025, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- змив РБК, який було поміщено до паперового конверту НПУ, який було опечатано печаткою NPU-0156026, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- жіночу хустку білого кольору із зображенням квітів з наявними на ній слідами РБК, який було поміщено до паперового конверту НПУ, який було опечатано печаткою NPU-0156027, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- одну пару капців синього кольору, матерчасті, із чорними візерунками, який було поміщено до паперового конверту НПУ, який було опечатано печаткою NPU-0156028, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- компактдиск DVD-R, об`ємом 4,7 GB, марки «ALERUS» « НОМЕР_1 », який було долучено до відповіді на запит від 08.07.2024 №6762/227/2024 із вмістом аудіозапису телефонного дзвінка на спецлінію НОМЕР_2 , - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- компактдиск DVD-R марки «ALERUS» «09151» із вмістом аудіозапису усного опитування ОСОБА_6 з приводу отримання нею тілесних ушкоджень, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- компактдиск DVD-R, об`ємом 4,7 GB, марки «Verbatim» «09140», із вмістом відеозаписів з нагрудних відеокамер поліцейських,які здійснювали реагування на повідомлення ЄО №1813 та №1814 від 27.06.2024, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- компактдиск DVD-R, об`ємом 4,7 GB, марки «Verbatim» «09140», із надписом на диску «Усне опитування ОСОБА_6 з приводу отримання нею тілесних ушкоджень, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.302 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

СУДДЯ: ОСОБА_8