02.10.2024 Справа № 363/1458/24
ВИРОК

Іменем України

02 жовтня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

потерпілої ОСОБА_6 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000120, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлипне Конотопського району Сумської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 і, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2024 року приблизно о 07 год. 44 хв. водій ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), рухався по проїзній частині 33 км. + 530 м. автодороги Р-02 сполученням «Київ-Овруч» в напрямку с. Демидів в межах Вишгородського району Київської області.

В цей час в зустрічному напрямку рухався автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Під час руху ОСОБА_4 допустив порушення вимог п. 1.5, 2.3 «б», 12.9 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі;

- п. 12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.9 - водієві забороняється:

(б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 виявились в тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), під час руху проявив неуважність, не обрав безпечну швидкість та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носа: лівобічний гемоторакс (1,5л) - наявність крові в плевральній порожнині; переломи 3-8 ребер зліва по навкологрудинної лінії з розривом міжреберних м`яз; забій легень та серця; повний розрив стінки аорти в грудній частині; повний розрив між хребтовою диску між тілами 8 та 7 грудними хребцями; повний розрив симфізу; розрив та крововиливи брижі; розриви лівого куполу діафрагми; інвісцерація шлунку та частки петель тонкого кишківника в ліву плевральну порожнину; відкритий перелом лівої стегнової кістки; гемоперитонеум (300 мл) - наявність вільної в черевній порожнині: множинні садна, синці, крововиливи в м`які тканини та м`язи обличчя, тулуба, верхній та нижній кінцівок, які в своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .

Окрім того, внаслідок даної дорожньо-транспортної події був травмований пасажир автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), - ОСОБА_8 , якому відповідно до висновку судово-медичної експертизи були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи суть і зміст пред`явленого йому обвинувачення, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтвердив обставини та факти кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 наполягав на тому, що в його діях відсутні ознаки порушення правил безпеки дорожнього руху шляхом порушення встановленого швидкісного режиму на ділянці автомобільної дороги, де мала місце дорожньо-транспортна пригода. Під час кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 також щиро розкаявся, попросив вибачення за скоєне ним діяння, а також підтвердив факт добровільного відшкодування потерпілій ОСОБА_6 матеріальних збитків у розмірі 78 000 грн. 00 коп. та визнав пред`явлений в межах кримінального провадження цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він 03.02.2024 року близько о 07 год. ранку, керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), їхав з ОСОБА_8 , з Київського залізничного вокзалу. Коли ОСОБА_4 здійснював рух у с. Лютіж Вишгородського району Київської області на проїзній частині 33 км. + 530 м. автодороги Р-02 сполученням «Київ-Овруч», то при заході у затяжний поворот побачив автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку. ОСОБА_4 здалося, що автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухається безпосередньо на нього, а тому з метою уникнення лобового зіткнення ОСОБА_4 вивернув кермо автомобіля вліво, внаслідок чого ОСОБА_4 допустив виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_4 , після зіткнення автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відкинуло на узбіччя, а автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), під керуванням ОСОБА_4 зупинився на зустрічній смузі дорожнього руху. Внаслідок зіткнення транспортних засобів обвинувачений ОСОБА_4 помітив, що пасажир його автомобіля - ОСОБА_8 відлетів у багажне відділення автомобіля та просив про допомогу. Обвинувачений ОСОБА_4 вийшов з автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), відкрив багажне відділення, допоміг ОСОБА_8 вилізти з пошкодженого автомобіля та запитав про стан його здоров`я. У цей же час, як зазначив обвинувачений ОСОБА_4 , поліцейський ОСОБА_9 , який на своєму автомобілі рухався позаду них, побіг до автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з метою надання необхідної допомоги ОСОБА_7 .

Після цього, як зазначив обвинувачений ОСОБА_4 , він також підбіг до автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з метою надання необхідної допомоги ОСОБА_7 . ОСОБА_4 та поліцейський ОСОБА_9 через сильні механічні пошкодження автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не змогли дістати водія ОСОБА_7 , останній був повністю заблокований всередині транспортного засобу. У зв`язку з цим всі особи, присутні на місці дорожньо-транспортної пригоди, чекали працівників екстреної медичної допомоги та ДСНС. При цьому обвинувачений ОСОБА_4 у своїх показаннях підтвердив, що він не викликав на місце дорожньо-транспортної пригоди ані працівників поліції, ані працівників медичної допомоги, ані інші екстрені служби, оскільки це зробив присутній на місці події поліцейський ОСОБА_9 .

У своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що рухався на автомобілі «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), без порушення швидкісного режиму, швидкість руху транспортного засобу була приблизно 80-90 км/год., що є допустимою межею швидкісного режиму на даній ділянці дороги. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що має досвід керування транспортними засобами, ділянку автомобільної дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, знає добре. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що на момент зіткнення транспортних засобів був поганий стан дорожнього покриття через наявність снігу, що могло вплинути на зчеплення транспортного засобу з дорогою. Свої дії щодо виїзду на зустрічну смугу дорожнього руху ОСОБА_4 пояснив тим, що йому здалося, що автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , рухався безпосередньо йому на зустріч, а тому з метою уникнення лобового зіткнення, на переконання ОСОБА_4 на той момент, необхідно було повернути наліво, допустивши виїзд на зустрічну смугу руху. При цьому ОСОБА_4 не пам`ятає чи здійснював він гальмування з метою уникнення зіткнення транспортних засобів.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , засвідчив добровільність позиції обвинуваченого щодо визнання ним вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, правильність розуміння ним обставин та фактів, викладених в обвинувальному акті та інших матеріалах кримінального провадження. Крім того, захисник ОСОБА_5 також просив врахувати суд відсутність у діях ОСОБА_4 ознак порушення правил безпеки дорожнього руху у виді перевищення швидкісного режиму на ділянці автомобільної дороги, де мала місце дорожньо-транспортна пригода, а також врахувати, що ОСОБА_4 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи особу обвинуваченого, проходження ним військової служби у складі Збройних Сил України, безпосередню участь у виконанні бойових обов`язків щодо відсічі та стримуванні збройної агресії Російської федерації, зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обставин, сторона захисту просила призначити ОСОБА_4 покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки цього покарання буде достатньо для виховування обвинуваченого та забезпечить продовження виконання ним обов`язків військової служби.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнає пред`явлене обвинувачення лише в частині порушення правил безпеки дорожнього руху шляхом перевищення встановленого швидкісного режиму. Разом з тим, стороною обвинувачення вказано на те, що досліджені матеріали кримінального провадження, у тому числі показання допитаних у судовому засіданні свідків, беззаперечно вказують на те, що швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 була більшою за 90 км/год., що є перевищенням встановленого на відповідній ділянці автомобільної дороги швидкісного режиму. З урахуванням цього прокурор ОСОБА_3 просив врахувати наявність пом`якшуючих покарання обставин та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки без застосування положень ст. 75 КК України.

Залучена у порядку ч. 3 ст. 55 КПК України потерпіла - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати померлого ОСОБА_7 , надала під час судового розгляду показання наступного змісту.

Син ОСОБА_6 - ОСОБА_7 був військовослужбовцем та проходив військову службу у складі Збройних Сил України. 03.02.2024 року зранку, приблизно о 07 годині, ОСОБА_7 виїхав на автомобілі «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , до місця розташування військової частини у м. Київ, в якій проходив військову службу та де повинен був бути до 08 год. 30 хв. того ж дня. У цей же день, трохи пізніше, ОСОБА_6 зателефонували військові посадові особи з військової частини сина та повідомили, що ОСОБА_7 загинув в дорожньо-транспортній пригоді. Після цього повідомлення ОСОБА_6 разом зі своїм старшим сином ОСОБА_10 поїхали на місце події. Коли ОСОБА_6 приїхала на місце дорожньо-транспортної пригоди, то побачила, що автомобіль сина «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , стояв на узбіччі з суттєвими механічними пошкодженнями передньої лівої частини транспортного засобу, а тіло її сина - ОСОБА_7 лежало біля автомобіля на узбіччі. У свою чергу, автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), стояв поперек на зустрічній смузі дорожнього руху.

Як слідує з показань потерпілої ОСОБА_6 , вона самостійно підійшла до ОСОБА_4 та запитала про те як сталося зіткнення транспортних засобів, на що ОСОБА_4 не зміг надати конкретної відповіді. На місце події також була слідчо-оперативна група, були зроблені всі заміри, креслення, а тіло ОСОБА_7 забрала карета швидкої медичної допомоги. Після цього ОСОБА_6 поїхала додому.

Потерпіла ОСОБА_6 у своїх показаннях підтвердила, що познайомилася з ОСОБА_4 у день дорожньо-транспортної пригоди. Після події обвинувачений ОСОБА_4 самостійно приїхав до неї, каявся перед нею, просив вибачення, постійно телефонував, надав гроші на похорон, добровільно відшкодував 78 000 грн. 00 коп. Разом з тим, ОСОБА_6 зазначила, що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, саме до обвинуваченого, підтримує у повному обсязі.

У кінцевому підсумку потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що їй, як матері дуже шкода обвинуваченого, що вона не наполягає на призначенні суворого покарання з позбавленням волі, тому просила призначити ОСОБА_4 покарання на розсуд суду, зазначивши про можливість призначення йому не суворого покарання.

Крім показань обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 , вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується наступними показаннями допитаних під час судового розгляду свідків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтвердив, що на початку лютого, можливо 03.02.2024 року, точну дату не пам`ятає, обвинувачений ОСОБА_4 на автомобілі «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), приїхав за ним на залізничний вокзал у місті Києві, після чого вони поїхали до АДРЕСА_2 .

Під час руху ОСОБА_8 інколи поглядав на дорогу, бо дивився по сторонам, споглядав за навколишнім середовищем. Однак при цьому ОСОБА_8 пам`ятає, що у напрямку їх руху на певній ділянці автомобільної дороги був закритий поворот, де і сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_8 опинився у багажному відділенні автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), після чого ОСОБА_4 відкрив багажник та допоміг йому вилізти.

ОСОБА_8 підтвердив, що безпосередньо не бачив ані зіткнення транспортних засобів, ані швидкість руху автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), на спідометр не дивився, але по його відчуттям на той момент швидкість руху транспортного засобу була приблизно 80-90 км/год.

У своїх показаннях ОСОБА_8 вказав, що не пам`ятає чи рухалися які-небудь транспортні засоби позаду автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), однак при цьому пам`ятає, що коли ОСОБА_4 діставав його з багажного відділення, то ОСОБА_8 чув як ОСОБА_4 з кимось розмовляв і в процесі цієї розмови почув, що водій іншого транспортного засобу загинув. У цілому ОСОБА_8 зазначив, що внаслідок ДТП у нього був струс головного мозку, внаслідок чого він погано пам`ятає події, які були після зіткнення транспортних засобів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у своїх показаннях підтвердив, що він є працівником поліції та займає посаду інспектора з професійної підготовки в УПП м. Києва ДПП. Крім того, ОСОБА_9 зазначив, що на початку лютого 2024 року, можливо 03.02.2024 року, він, керуючи автомобілем зі швидкістю приблизно 80 км/год., разом з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , їхав з м. Вишгород Київської області у напрямку смт. Іванків Вишгородського району Київської області. Перед ОСОБА_9 приблизно за 100-150 метрів рухався автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва). ОСОБА_9 тривалий час рухався позаду вказаного автомобіля у них була приблизно однакова швидкість руху, однак після автозаправної станції на виїзді з с. Лютіж Київської області водій автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), почав збільшувати швидкість руху. Попереду був затяжний поворот, в якому автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), занесло і винесло на зустрічну смугу дорожнього руху, де відбулося його зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Після зіткнення автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), зупинився на зустрічній смузі дорожнього руху, а автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вилетів на узбіччя.

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що після зіткнення він відразу зупинився на місці дорожньо-транспортної пригоди, вибіг з автомобіля та побіг до учасників дорожньо-транспортної пригоди. У цей момент ОСОБА_4 самостійно вийшов з автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), у зв`язку з чим ОСОБА_9 побіг до водія автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 . ОСОБА_9 спробував відчинити двері водія та самостійно дістати водія з пошкодженого автомобіля, однак не зміг. З допомогою іншого водія, який так само зупинився на місці дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 відкрив водійські двері автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та побачив ОСОБА_7 , який був без свідомості, але мав ознаки життя. Під час очікування швидкої медичної допомоги, яку викликав ОСОБА_9 , останнім було з`ясовано, що стан здоров`я ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був у нормі, а пасажир його автомобіля - ОСОБА_8 сидів на узбіччі та тримався за голову. У своїх показаннях ОСОБА_9 підтвердив, що ОСОБА_7 помер у нього на руках до приїзду працівників швидкої медичної допомоги.

У кінцевому підсумку свідок ОСОБА_9 зазначив, що не знає точної швидкості руху транспортного засобу «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), керування яким здійснював ОСОБА_4 . Однак оскільки ОСОБА_9 весь час їхав за ОСОБА_4 зі швидкістю приблизно 80 км/год., а ОСОБА_4 їхав попереду на деякій відстані від нього, то ОСОБА_9 припускає, що швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 була близько 90-100 км/год.

Свідок ОСОБА_11 у судове засідання, не зважаючи на вжиті судом заходи, не з`явилася. Сторона обвинувачення не наполягала на допиті вказаного свідка, а інші учасники кримінального провадження не заперечували проти закінчення судового розгляду без допиту свідка ОСОБА_11 .

Також вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується письмовими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду, а саме:

- Електронними рапортами від 03.02.2024 року, зареєстрованими в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції» (Т. 1, а.с. 111-113), з яких вбачається, що 03.02.2024 року о 07 год. 45 хв. на спеціальну лінію «102» надійшло повідомлення про те, що 03.02.2024 року о 07 год. 44 хв. у с. Лютіж Вишгородського району Київської області, біля автозаправної станції МОТО, сталася зіткнення між автомобілями; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen» затиснутий всередині транспортного засобу, у зв`язку з чим здійснено виклик працівників ДСНС; з рапортів вбачається, що за результатами перевірки повідомлення встановлено, що відбулася дорожньо-транспортна пригода з потерпілим ОСОБА_7 , який загинув на місці події; інший учасник дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4 травм не отримав;

- Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (Т. 1, а.с. 110), з якого вбачаться, що 03.02.2024 року о 09 год. 30 хв. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме за фактом того, що 03.02.2024 року близько о 07 год. 44 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), рухався по ділянці автомобільної дороги «Р-02» сполученням «Київ-Овруч», у ході чого здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку; в результаті ДТП водій ОСОБА_7 загинув на місці ДТП, а пасажир автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), ОСОБА_8 отримав тілесні пошкодження та був доставлений до КНП «Вишгородська ЦРЛ»; за даним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000120;

- Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.02.2024 року (Т. 1, а.с. 114-122), схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.02.2024 року (Т. 1, а.с. 123-137), з яких встановлено, що дорожньо-транспортна пригода від 03.02.2024 року відбулася на проїзній частині автомобільної дороги «Р-02» сполученням «Київ-Овруч», 33 км. + 530 м., в межах Вишгородського району Київської області; вказана ділянка автомобільної дороги має дві смуги дорожнього руху по одній у кожному напрямку, тобто на ділянці дороги організовано зустрічний рух транспортних засобів; смухи руху транспортних засобів розділені суцільною горизонтальною дорожньою розміткою 1.1; з протоколу та схеми вбачається, що організація дорожнього руху вказаною ділянкою автомобільної дороги ускладнена наявністю затягненого повороту, радіус заокруглення якого становить 33 градуси; у свою чергу, дорожнє покриття на момент дорожньо-транспортної пригоди було асфальтованим та мокрим, на узбіччі вбачається наявність снігу, при цьому дорожнє покриття снігом не покрито; недоліків в утриманні дорожнього покриття не зафіксовано, будь-яких інших ускладнень в організації дорожнього руху не вбачається;

З досліджених документів також встановлено, що автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), під керуванням ОСОБА_4 , їхав на вказаній ділянці автомобільної дороги в межах своєї смуги у напрямку с. Димедів Вишгородського району Київської області; під час здійснення повороту на заокругленні автомобільної дороги на зустріч ОСОБА_4 рухався автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 . Обидва транспортні засоби рухалися в межах своєї смуги дорожнього руху, ближче до суцільної горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, що розділяє смуги зустрічного руху транспортних засобів. Як вбачається з вказаних доказів, на заокругленні автомобільної дороги відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

При цьому розташування автомобілів перед та після зіткнення, локалізація та характер зафіксованих механічних пошкоджень, локалізація осипу уламків та скла, подряпини на асфальті, сліди коліс транспортних засобів у своїй сукупності дають можливість відтворити механізм дорожньо-транспортної пригоди, констатувавши, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), перетнувши суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, на заокругленні автомобільної дороги допустив виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху, що призвело до зіткнення з передньою лівою частиною автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого останній відкинуло на узбіччя.

При цьому зафіксовані сліди транспортних засобів, локалізація та характер їх пошкоджень дають можливість також зробити висновок, що зіткнення передньої правої частини автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), з передньою лівою частиною автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відбулося внаслідок виїзду ОСОБА_4 на зустрічну смугу дорожнього руху.

Досліджені докази (протокол та схема) підписані обвинуваченим ОСОБА_4 , зауважень та заперечень щодо доказів та відомостей, викладених у них не виявлено, а під час судового розгляду учасниками судового провадження не заявлено.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 29.02.2024 року за участі свідка ОСОБА_9 та схемою до нього (Т. 1, а.с. 138-151), протоколом проведення слідчого експерименту від 29.02.2024 року за участі свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та схемою до нього (Т. 1, а.с. 173-182), з яких підтверджуються обставини та факти дорожньо-транспортної пригоди від 03.02.2024 року за участі обвинуваченого ОСОБА_4 , механізм зіткнення транспортних засобів, що були встановлені та описані судом вище. Крім того, з вказаних доказів також підтверджується, що саме автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), допустив виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху на заокругленні автомобільної дороги, що і призвело до зіткнення транспортних засобів.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 29.02.2024 року за участі свідка ОСОБА_9 вбачається, що під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 надав показання аналогічні за змістом тим, що були надані під час судового розгляду. При цьому під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 вказав, що швидкість автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), була приблизно 100-110 км/год.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.02.2024 року за участі обвинуваченого ОСОБА_4 та схемою до нього (Т. 1, а.с. 152-166), з якого вбачається, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 надав показання щодо обставин і фактів дорожньо-транспортної пригоди, аналогічні тим, що були надані ним під час судового розгляду, а також тим, що встановлені судом вище при дослідженні відповідних доказів; під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив здійснення ним виїзду на зустрічну смугу дорожнього руху на заокругленні автомобільної дороги, пояснивши це тим, що йому здалося, що автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався безпосередньо на нього; при цьому під час слідчого експерименту ОСОБА_4 так само підтвердив, що зіткнення автомобілів відбулося безпосередньо на зустрічній для нього смузі дорожнього руху, тобто на смузі руху автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Під час відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди шляхом проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 зазначив, що швидкість руху його автомобіля була 90 км/год.

- Схемою організації дорожнього руху на ділянці автомобільної дороги «Р-02» сполученням «Київ-Овруч», 33 км. + 132 м. - 33 км. + 832 м., наданою Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області Агентства відновлення (Т. 2, а.с. 44, 46-47), з якої підтверджуються висновки суду щодо організації дорожнього руху на ділянці автомобільної дороги, де мала місце дорожньо-транспортна пригода, що були зроблені судом при дослідженні протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.02.2024 року (Т. 1, а.с. 114-122), схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.02.2024 року (Т. 1, а.с. 123-137);

Зокрема, зі схеми організації дорожнього руху вбачається, що на ділянці автомобільної дороги, де відбулося зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , є дві смуги дорожнього руху, по одній у кожному напрямку, які розділені суцільною лінією горизонтальної дорожньої розмітки; схема організації дорожнього руху так само містить позначення наявності заокруглення автомобільної дороги;

- Листом Директора Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського ДСНС України ОСОБА_12 № 991-001-365/991-061 від 19.02.2024 року (Т. 2, а.с. 73), з якого підтверджується, що 03.02.2024 року за період з 05 години до 08 години за даними об`єднаної гідрометеорологічної станції Вишгород, що знаходиться найближче до місця дорожньо-транспортної пригоди, не було зафіксовано істотного погіршення погодних умов; разом з тим в період часу з 06 год. до 08 год. зафіксовано наявність слабкого мокрого снігу, однак при цьому кількість опадів не перевищувало 1 мм.;

- Висновком експерта № СЕ-19/111-24/7716-ІТ від 29.02.2024 року (Т. 1, а.с. 222-229), з якого вбачається, що несправностей в роботі системи робочого гальма, в роботі рульового керування автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), що мали б місце до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено; крім того, не виявлено несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості вказаного автомобіля перед подією; всі пошкодження, виявлені при огляді автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), виникли вже після зіткнення транспортних засобів; будь-яких пошкоджень, що були до дорожньо-транспортної пригоди та перебували у причинному зв`язку з зіткненням транспортних засобів, в автомобілі «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), не виявлено;

- Висновком експерта № СЕ-19/111-24/7657-ІТ від 28.02.2024 року (Т. 1, а.с. 237-244), з якого вбачаться, що несправностей в роботі системи робочого гальма, в роботі рульового керування автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що мали б місце до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено; крім того, не виявлено несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості вказаного автомобіля перед подією; всі пошкодження, виявлені при огляді автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виникли вже після зіткнення транспортних засобів; будь-яких пошкоджень, що були до дорожньо-транспортної пригоди та перебували у причинному зв`язку з зіткненням транспортних засобів, в автомобілі «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не виявлено.

Таким чином, автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), та автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , перед зіткненням перебували у технічно справному стані;

- Висновком експерта № СЕ-19/111-24/7658-ІТ від 26.02.2024 року (Т. 1, а.с. 209-216), з якого вбачається, що механічні пошкодження автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), характерні для їх взаємного контакту; у момент первинного контакту автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , контактував своєю передньою лівою частиною із передньою правою частиною автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва); у момент первинного контакту повздовжні осі автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), були розташовані під кутом близько 65+/-50;

Крім того, з висновку експерта підтверджується, що зіткнення автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), сталося на смузі для руху в напрямку до с. Лютіж Вишгородського району Київської області, тобто на смузі дорожнього руху, по якій рухався автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Досліджений висновок експерта підтверджує механізм зіткнення транспортних засобів, який полягає у тому, що автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), виїхав на зустрічну смугу дорожнього руху внаслідок заносу (втрати керування), що і призвело до зіткнення транспортних засобів передніми їх частинами.

- Висновком експерта № СЕ-19/111-24/14551-ІТ від 11.03.2024 року (Т. 2, а.с. 59-65), з якого вбачається, що в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а при умові, що даний автомобіль рухався зі швидкістю більш ніж 90 км/год. також відповідно і до вимог п.п. б п. 12.9 Правил дорожнього руху України; у свою чергу, водій автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з технічної точки зору, повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України;

З висновку експерта вбачається, що при виконанні вимог п. 12.1 ПДР України водій автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , нащо у нього не було перешкод технічного характеру; у свою чергу, водій автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не мав будь-якої технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва).

У висновку експерта констатовано, що в заданій дорожньо-транспортній ситуації, у діях водія автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а при умові, що даний автомобіль рухався зі швидкістю більш ніж 90 км/год. також вбачається невідповідності у виконанні вимог п.п. б, п. 12.9 ПДР України; невідповідність у виконанні вимог саме п. 12.1 ПДР України, з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

У свою чергу, невідповідностей у виконанні вимог п. 12.3 ПДР України водієм автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з технічної точки зору, експертом не виявлено, як і будь-яких інших невідповідностей у виконанні вимог ПДР України, що перебували б у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, з висновку експерта слідує, що визначальне порушення вимог ПДР України мало місце з боку водія автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), та полягало у порушенні вимог п. 12.1 ПДР України. Саме порушення цих вимог правил безпеки дорожнього руху перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з зіткненням транспортних засобів, тобто саме це порушення призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Порушення правил безпеки дорожнього руху шляхом перевищення швидкісного режиму, за умови його підтвердження, є супутньою (додатковою), але при цьому не визначальною причиною дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, до зіткнення транспортних засобів призвело порушення вимог саме п. 12.1 ПДР України, що як без порушення швидкісного режиму, так і з його порушенням є самостійною причиною дорожньо-транспортної пригоди та самостійно спричиняє їх зіткнення. У свою чергу, жодних невідповідностей у діях водія «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вимогам ПДР України, не вбачається.

- Чеком тесту № 476 від 03.02.2024 року, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820 (Т. 2, а.с. 7), висновком експерта № 54 від 08.02.2024 року (Т. 2, а.с. 6), з яких вбачається, що в момент дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- Висновком експертного дослідження № 532 від 20.02.2024 року (Т. 1, а.с. 183), з якого вбачається, що в крові трупа ОСОБА_7 не виявлено метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів;

- свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 07.02.2024 року (Т. 1, а.с. 190), з якого підтверджується, що 03.02.2024 року помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що Виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області складено відповідний актовий запис № 51;

- Висновком експерта № 44р-2024р. (Т. 1, а.с. 185-187), з якого вбачається, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок тупої, закритої травми грудної клітини у вигляді повного розриву стінці грудної частини аорти, що призвело до внутрішньої кровотечі з наступним розвитком гострої крововтрати, що зумовило зупинку серцевої діяльності; при дослідженні трупа ОСОБА_7 виявлено ряд тілесних пошкоджень, які утворилися прижиттєве, зокрема, при дорожньо-транспортній пригоді у салоні автомобіля при зіткнення рухомого автотранспорту з іншим транспортом, та які перебувають у прямому причинно-слідчому зв`язку з настанням смерті; у висновку експерта підтверджено відсутність у крові трупа ОСОБА_7 метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів.

Всі вищезазначені докази були досліджені безпосередньо під час судового розгляду у присутності учасників кримінального провадження. Будь-яких заперечень та зауважень щодо властивостей вказаних доказів в учасників кримінального провадження не було. Будь-яких підстав для сумніву у належності, допустимості, достовірності вказаних доказів у суду немає.

У ч. 1 ст. 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У ч. 2 ст. 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 3-5, 8 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року - при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Порушення правил безпеки дорожнього руху та порушення правил експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, є самостійними діяннями, і суди мають ураховувати це при постановленні рішень у таких справах.

Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 286 КК України, визнають особу, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право.

Відповідальність за статтями 286, 415 КК України настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо).

Відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.п. б п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Похідним від зазначеного припису є п. 12.3 ПДР України, в якому встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, з вищевикладеного слідує, що під час здійснення руху на транспортному засобі водій при виборі швидкості руху в дозволених межах завжди повинен враховувати, зокрема, дорожню обстановку. У той же час при зміні дорожньої обстановки, зокрема, виникнення перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити водій транспортного засобу, то останній повинен належним чином відреагувати на зміну дорожньої обстановки шляхом зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або об`їзду виниклої перешкоди. Дорожня обстановка, об`єктивна спроможність відреагувати на її зміну, є визначальним фактором щодо вибору швидкості руху транспортного засобу.

При цьому суд звертає увагу, що буквальне тлумачення положень п. 12.3 ПДР України свідчить про те, що його вимоги поширюються лише на ті випадки, коли під час здійснення руху на транспортному засобі виникає перешкода, яку водій об`єктивно спроможний виявити. Тому у разі виникнення перешкоди, яку водій не був об`єктивно спроможний виявити чи з технічних причин не був спроможний зупинитися або здійснити об`їзд такої перешкоди, то не допускається кваліфікація такої ситуації як неврахування водієм дорожньої обстановки, а відповідно як порушення вимог ПДР України.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Отже, дорожня обстановка, яку водій враховує при виборі швидкості руху транспортного засобу та при різкій зміні якої водій зобов`язаний зменшити швидкість руху аж до повної зупинки транспортного засобу або об`їзду виниклої перешкоди, визначається певною сукупністю факторів, серед яких, зокрема, вбачається наявність перешкод на ділянці дорозі чи інших факторів, які можуть створювати небезпеку для руху учасників дорожнього руху та потребувати від останніх додаткової уважності, пильності та зменшення швидкості руху.

За результатами допиту обвинуваченого та свідків, дослідження письмових доказів кримінального провадження суд вважає доведеним та встановленим, що 03.02.2024 року близько о 07 год. 44 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у тверезому та здоровому стані, керуючи повністю технічно справним автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), на проїзній частині 33 км. + 530 м. автомобільної дороги «Р-02» сполученням «Київ-Овруч» у напрямку с. Демидів Вишгородського району Київської області, рухаючись на заокругленій ділянці автомобільної дороги в межах своєї смуги дорожнього руху ближче до суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, що розділяє зустрічні смуги руху транспортних засобів, не був уважним та не врахував всіх особливостей наявної на той момент дорожньої обстановки, що була виражена наявністю заокруглення дороги, мокрим асфальтовим покриттям, зимовою порою року, що впливало на стан дорожнього покриття та зчеплення з ним транспортних засобів, внаслідок чого з урахуванням цього не обрав в межах встановленого швидкісного режиму безпечної швидкості руху автомобіля, яка була б необхідною для забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху та достатньою для здійснення безпечного маневру проходу заокруглення автомобільної дороги, внаслідок чого ОСОБА_4 не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху, де в той момент з дотриманням вимог ПДР України рухався технічно справний автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням тверезого та здорового на той момент водія ОСОБА_7 , що, у свою чергу, призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок зіткнення водій автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 отримав ряд тілесних пошкоджень, які призвели до його смерті на місці дорожньо-транспортної пригоди. При цьому ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), допустив порушення вимог п. 1.5, 2.3, 12.1 ПДР України. Сукупність вказаних порушень правил безпеки дорожнього руху, а особливо невідповідність дій ОСОБА_4 вимогам п. 12.1 ПДР України, призвело до зіткнення транспортних засобів та перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_7 . Саме порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху з боку ОСОБА_4 з безумовною необхідністю призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Докази, досліджені судом в межах судового розгляду, відповідно до положень ст. 94 КПК України оцінюються судом як належні, допустимі, достовірні та достатні для констатації факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Будь-яких відомостей, обставин, які б давали суду розумні підстави прийти до зворотного висновку щодо властивостей досліджених доказів, судом не встановлено, а учасниками судового провадження не надано.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

В аспекті цього судом враховано заперечення сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_4 ознак порушення правил безпеки дорожнього руху шляхом перевищення швидкісного режиму.

Однак при цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду сторона захисту, зокрема і обвинувачений ОСОБА_4 , підтвердила зрозумілість меж та змісту пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Висунуте обвинувачення у встановленому законодавством порядку під час судового розгляду не змінювалося.

У той же час, як встановлено при дослідженні обвинувального акту, сторона обвинувачення, хоча і вважає встановленим, що обвинувачений ОСОБА_4 рухався зі швидкістю 100-110 км/год., тобто порушував вимоги швидкісного режиму, однак при формулюванні меж та змісту обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення саме у порушенні п. 1.5, 2.3 (б), 12.1 ПДР України і саме порушення цих правил безпеки дорожнього руху, за версією сторони обвинувачення, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, зміст пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зводиться до того, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дорожньо-транспортну пригоду внаслідок не врахування дорожньої обстановки та не обрання безпечної швидкості руху транспортного засобу, а не перевищення встановленої законодавством швидкості руху транспортного засобу. Безпечна швидкість руху транспортного засобу з урахуванням обставин дорожньої обстановки не завжди може збігатися з дозволеною швидкістю руху на певній ділянці автомобільної дороги.

За результатами судового розгляду неможливо встановити точну швидкість руху транспортного засобу під керуванням обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки показання учасників кримінального провадження в цій частині розходяться, а матеріали справи містять різні відомості стосовно цього. Разом з тим, зокрема, з висновків експертів, судом встановлено, що визначальним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди було порушення ОСОБА_4 вимог п. 12.1 ПДР України, тобто не врахування ним дорожньої обстановки та не обрання з урахуванням цього безпечної швидкості руху транспортного засобу.

В аспекті цього суд звертає увагу, що за встановлених обставин дорожньої обстановки, що мала місце 03.02.2024 року, як швидкість руху транспортного засобу 80-90 км/год., на якій наполягає сторона захисту, так і швидкість руху 100-110 км/год., на якій наполягає сторона обвинувачення, не є безпечною та створювала небезпеку для інших учасників дорожнього руху, що і призвело до дорожньо - транспортної пригоди та смерті ОСОБА_7 . За таких умов обставини перевищення ОСОБА_4 максимально дозволеної швидкості на відповідній ділянці автомобільної дороги не мають істотного значення та в кінцевому підсумку у формулі обвинувачення не містяться.

На основі цього суд також констатує, що сукупність встановлених обставин, досліджених доказів свідчить про відсутність будь-якої іншої розумної версії, крім тієї, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, було вчинено ОСОБА_4 за обставин, зазначених у формулі обвинувачення. Стороною захисту вказана версія в цілому не заперечувалася, будь-якого іншого розумного пояснення обставин, які викладені в обвинувальному акті, крім як вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, судом не встановлено.

Суд доходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України. Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд вважає доведеною.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону і зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, має виходити з того, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки вираховування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, але і індивідуальних особливостей та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, а також конкретні обставини та факти вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 - уродженець с. Підлипне Конотопського району Сумської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимий в силу ст. 89 КК України; у 2019 та 2023 роках притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повністю відбув призначене покарання шляхом сплати штрафу; до адміністративної та кримінальної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху не притягався; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; одружений, має двоє дітей - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , займає посаду робітника підсобного 3-го інженерного відділення 2-го інженерного взводу 3-ої інженерної роти, має звання старшого сержанта, за місцем служби характеризується позитивно; за час проходження військової служби неодноразово залучався до безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України; під час виконання обов`язків військової служби з захисту України отримав мінно-вибухову травму, струс головного мозку, пошкодження барабанної перетинки справа, цефалічний синдром, вушні шуми, забій м`яких тканин голови та вогнепальне скалкове поранення правої брови.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність пом`якшуючих покарання обставин та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару обвинуваченого, але і його виправлення та запобігання вчиненню іншим кримінальним правопорушенням.

Звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а також за наявності передбачених законодавством умов (відсутність в діях особи складу окремих кримінальних правопорушень та призначення відповідного виду та міри покарання).

Вид та міра покарання у виді позбавлення волі, що призначається судом обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як і вчинене ним правопорушення допускають можливість застосування приписів ст. 75 КК України.

При вирішенні питання про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування призначеного покарання, суд враховує позитивну картину особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який: одружений, має двох дітей, одна з яких є неповнолітньою, стійкі соціальні зв`язки, військовослужбовець за мобілізацією в особливий період, проходить військову службу у складі Збройних Сил України, залучався та залучається до безпосереднього виконання бойових обов`язків з стримування військової агресії російської федерації, бере активну участь в захисті територіальної цілісності та суверенітету України та Українського Народу, під час виконання обов`язків військової служби отримував бойове поранення, після якого повернувся до складу Збройних Сил України та продовжує виконувати обов`язки військової служби.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишався на місці події, надавав необхідну допомогу постраждалим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надавав правоохоронним органом всю допомогу в розслідуванні обставин і фактів вчинення кримінального правопорушення, брав активну участь в проведенні слідчих (розшукових) дій, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, визнавав вину у вчиненому правопорушенні, підтверджував обставини та факти вчиненого правопорушення, всіляко сприяв проведенню повного, об`єктивного, швидкого та ефективного досудового розслідування та судового розгляду. Під час судового розгляду належним чином виконував процесуальні обов`язки, у зв`язку з чим та з метою продовження виконання бойових обов`язків судом було змінено запобіжний захід на більш м`який у виді особистого зобов`язання, після застосування якого ОСОБА_4 продовжив належним чином виконувати процесуальні обов`язки та обов`язки військової служби.

Крім того, суд враховує, що майже одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 самостійно зв`язався з матір`ю померлого ОСОБА_7 - потерпілою ОСОБА_6 , попросив перед нею вибачення як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, підтримував та підтримує з нею контакт, надавав необхідну допомогу в похованні сина, добровільно відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 78 000 грн. 00 коп. У свою чергу, потерпіла ОСОБА_6 прийняла вибачення ОСОБА_4 , підтвердила факт відшкодування матеріальної шкоди та отримання допомоги від ОСОБА_4 , а при призначенні покарання, хоча і покладалася на розсуд суду, але при цьому зазначила, що в умовах воєнного стану участь ОСОБА_4 у бойових діях та виконанні бойових завдань є важливою для захисту цілісності та незалежності України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 зазначила, що їй шкода ОСОБА_4 та що сталися такі події, і не заперечувала проти можливості призначення ОСОБА_4 максимально м`якого покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не допускав девіантної поведінки у сфері безпеки дорожнього руху, до адміністративної та кримінальної відповідальності за правопорушення у цій сфері ніколи не притягувався, факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є першим у його житті найбільш тяжким фактом порушення правил безпеки дорожнього руху.

Крім того, суд враховує клопотання т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_14 , в якому висловлено прохання про призначення ОСОБА_4 покарання не пов`язаного з позбавленням волі з метою забезпечення участі ОСОБА_4 у бойових завданнях з захисту цілісності та незалежності України.

Вищевикладені обставини у сукупності знижують ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_4 та вчиненого ним діяння, а також дають суду дійти до висновку про можливість та допустимість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України. Звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України забезпечить баланс між інтересами держави в забезпеченні принципу публічності та досягненні завдань кримінального провадження, а також в забезпеченні інтересів держави в захисті її цілісності та незалежності.

У свою чергу, відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Позбавлення права керування транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю (Постанова ККС ВС від 17.08.2021 року у справі № 333/6785/19).

Аналіз положень ст. 75 КК України дає можливість зробити висновок, що процесуальне законодавство допускає можливість звільнення від відбування лише основного покарання, до додаткового покарання таке звільнення не застосовується (п. 9 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року).

У зв`язку з цим призначене ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід відбувати реально, що, у свою чергу, сприятиме виправленню та вихованню ОСОБА_4 , запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані з залученням експерта, слід вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Правова доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою суду від 04.09.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків на строк по 03.11.2024 року включно. Учасники кримінального провадження не заявляли клопотання про обрання, зміну, скасування запобіжного заходу, а тому обраний запобіжний захід слід залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 200 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникло деліктне зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 , що настала внаслідок експлуатації ОСОБА_4 джерела підвищеної небезпеки у виді транспортного засобу. Разом з тим, виконання обов`язку у деліктному зобов`язанні з відшкодування шкоди, завданої власником наземного транспортного засобу, має законодавчо визначену специфіку. Вказана специфіка передбачена приписами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5, 6 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Аналіз викладених приписів чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього (Постанова ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Крім того, у Постанові ВП ВС від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

У Постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у Постанові ВП ВС від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 було зроблено наступні висновки щодо застосування приписів ст. 1194 ЦК України.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не має полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу, однак згідно посвідчення серії НОМЕР_5 (Т. 2, а.с. 38) ОСОБА_4 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем за мобілізацією та учасником бойових дій з 2023 року.

У зв`язку з цим відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_4 звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Системний аналіз підпунктами "г" пункту 41.1 статті 41 та статті 27 цього Закону дає можливість зробити висновок, що страховиком ОСОБА_4 у деліктних зобов`язаннях з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого при експлуатації наземного транспортного засобу, є МТСБУ, розмір відповідальності якого обмежений 12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Саме на МТСБУ у даному випадку покладено першочерговий обов`язок здійснення відшкодування шкоди, у тому числі моральної, завданої ОСОБА_4 як власником наземного транспортного засобу і лише у разі, коли відсутні підстави для здійснення МТСБУ страхового відшкодування або цього страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди є сам ОСОБА_4 .

У Постанові ККС ВС від 02.11.2021 року у справі № 482/1361/20 зроблено висновок, що оскільки засуджений є учасником бойових дій, то з урахуванням вимог п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільна відповідальність за спричинення ним шкоди внаслідок ДТП покладається як на нього самого, так і на МТСБУ.

Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

У Постанові ККС ВС від 10.12.2019 року у справі № 199/6524/18 зроблено висновок, що якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог із роз`ясненням потерпілому права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до засудженого і страховика або лише до засудженого після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого є обґрунтованою.

Позовні вимоги ОСОБА_6 пред`явлені безпосередньо до ОСОБА_4 . Під час підготовчого провадження МТСБУ до справи не залучалося, відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_6 не визначалися. Матеріали позовної заяви не містять доказового підтвердження звернення ОСОБА_6 до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, однак міститься повідомлення ОСОБА_4 до МТСБУ про настання страхового випадку (Т. 2, а.с. 89-91). У той же час відомості щодо отримання ОСОБА_6 страхового відшкодування в межах страхових сум та його недостатності для покриття завданої шкоди або відмови у виплаті страхового відшкодування відсутні. Таким чином, відсутні підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди тільки на ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_6 пред`явлений не до всіх належних відповідачів, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. У той же час суд роз`яснює ОСОБА_6 права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_4 і страховика або лише до ОСОБА_4 після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, якщо він впродовж 3 (трьох) років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортного засобу строком на 3 (три) роки має здійснюватися ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реально.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у загальному розмірі 26 504 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) гривні 90 копійок, з яких пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-25/7658-ІТ від 26.02.2024 року в розмірі 5300 грн. 96 коп., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-24/7657-ІТ від 28.02.2024 року в розмірі 8330 грн. 08 коп., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-24/7716-ІТ від 29.02.2024 року в розмірі 8330 грн. 08 коп., судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-23/14551-ІТ від 11.03.2024 року в розмірі 4543 грн. 68 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.02.2024 року у справі № 761/5029/24 на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.02.2024 року у справі № 761/5030/24 на автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України - скасувати.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази, а саме:

- автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та який знаходиться на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_3 - повернути власнику за належністю.

- автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Литва), який знаходиться на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_3 - повернути власнику за належністю.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_6 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_4 та МТСБУ або лише до ОСОБА_4 після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум.

Вирок суду набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1