ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3346/24 Справа № 191/4175/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання або його невідбутої частини більш м`яким покаранням, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024 року скасувати, застосувати до нього положення ст. 82 КК України та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

Зазначає, що вказана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Обгрунтовує свої доводи тим, що відбуваючи покарання у Селидівській виправній колонії (№82) та в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, в період з 13.01.2016 р. по 09.12.2020 р., притягувався до дисциплінарної відповідальності чотири рази, дані стягнення були погашені в порядку норм п. 14 ст. 134 КВК України. Адміністрацією ВК (№ 82) до нього було застосовано пільгу, передбачену ст. 101 КВК України, що свідчить про те, що в той період він став на шлях виправлення та йому було замінено режим утримання. Відбуваючи покарання у ВК № 82, він був працевлаштованим увесь час, окрім виїздів до слідчого ізолятора. Після переведення до Синельниківської виправної колонії (№ 94) він одразу працевлаштувався на підприємстві, приймав участь у всіх виховних заходах, які проходили в установі, є прихожанином церкви «Скеля спасіння», приймає участь у засіданнях РКЗ відділення. Підтверджує, що траплялись порушення ним режимних вимог, але зауважує , що за них до нього були застосовані належні дисциплінарні стягнення, які вплинули на нього у виховних цілях. Зазначає, що останнє стягнення було накладено 17.02.2022 р. і вже більше двох років він не допускає порушень. До нього застосовано ряд заохочувальних норм за старанну працю і зразкове дотримання режимних вимог. За весь час відбування покарання він має неухильне бажання довести суспільству своє виправлення. 31.07.2023 р. адміністрацією ВК (№94) ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні пільги, передбаченої ст. 82 КУ України, із урахуванням його особистої заяви, яку написав через складну політичну ситуацію у країні. Наразі, розуміючи, що ситуація не покращується, - бажає проявити більш ретельне піклування про своїх рідних, перебуваючи поруч з ними.

Відповідно до оскаржуваної ухвали, ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про заміну покарання або невідбутої частини більш м`яким було відмовлено з підстав того, що засуджений не повністю довів своє виправлення.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 , засуджений 13.06.2018 року вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 297, ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом частково складання покарання, визначеного Томаківським районним судом Дніпропетровської області, і покарання визначеного ОСОБА_7 за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2017 року за ч.3 ст.15 п.п.1, 6 ч.2 ст.115, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.162, ч.4 ст. 187, ст. 70, ст. 71, ст. 72 КК України, зміненим в частині покарання ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.08.2017 року, у виді позбавлення волі строком на 15 років 6 місяців з конфіскацією майна, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 15 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 10.01.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення з два дні позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.11.2018 року вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року змінено, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 297, ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 15 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією особистого майна. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.01.2016 року по 12.11.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення з два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін. Початок строку: 10.01.2016 року, кінець строку: 08.09.2028 року. З 09.12.2020 року відбуває покарання в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)». За час відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, має дев`ять заохочень та сім стягнень. На даний час засуджений працює на виробництві УВП на швейному виробництві ТОВ «Тельних». Засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, за час відбування покарання має сім стягнень, які були погашені у встановленому законом порядку, але їх застосування свідчать про те, що поведінка цього засудженого протягом усього періоду відбування покарання не вказувала на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу, застосувати до нього положення ст. 82 КК України та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 82 КК України суд за наявності визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 2 частини 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, наданої засудженому ОСОБА_7 Державною установою «Синельниківська виправна колонія №94» від 11.09.2024 року та довідки за його особовою справою, останній характеризується позитивно, працює на виробництві УВП - на швейному виробництві ТОВ "Тельних", виконавчих листів не має.

Згідно довідки про заохочення і стягнення, ОСОБА_7 має 9 заохочень в період часу з 2019 по 2024 роки (8 подяк, 1 ЗРНС) та 7 стягнень з 2016 по 2022 роки (3 догани, 3 суворі догани, 3 доби ДІЗО).

Разом з тим, комісією державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» 31.07.2023 року засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Виходячи із вищенаведених норм та встановлених обставин і даних щодо поведінки засудженого за час відбування покарання у виправній установі, колегія суддів вважає, що наявні матеріали справи не підтверджують достатні позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки останній має як низку заохочень, так і численні стягнення, що не дає підстав вважати, що він змінив свою поведінку і повною мірою став на шлях виправлення.

Доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі, не є достатнім доказом його повного виправлення та усвідомлення засудженим протиправності своїх дій, а відтак не є виключними та беззаперечними підставами для застосування ст. 82 КК України.

Крім того, при вирішенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України, слід враховувати весь період відбування покарання. При цьому, засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що всупереч доводам апеляційної скарги, вищезазначеним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки за весь період відбування покарання засуджений не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

При судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

У зв`язку із цим оскаржувану ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання або його невідбутої частини більш м`яким, колегія суддів вважає законною і обгрунтованою, апідстав для її зміни або скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання або його невідбутої частини більш м`яким, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4