Номер провадження: 11-сс/813/1471/24
Справа № 946/6991/24 1-кс/946/2110/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2024 про часткове задоволення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та уповноваженого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та уповноваженого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано уповноважену особу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_5 від 29.08.2024 року про вчинення злочину.

Зобов`язано уповноважену особу Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області розглянути заяву ОСОБА_5 від 29.08.2024 року про вчинення злочину.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що листом начальника Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 05.09.2024 року за № 65/5/1-8654, матеріали ЄО за № 11664 за заявою ОСОБА_5 від 30.08.2024 року направлені до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому у м. Миколаєві. Разом з тим, слідчий суддя взяв до уваги, що направлення ОСОБА_5 заяви до Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області про вчинення злочину підтверджується відомостями (роздруківкою) про відправку та надходження, з якою вбачається, що заява направлялися на три офіційні електронні адреси Ізмаїльської окружної прокуратури. Таким чином, враховуючи звернення ОСОБА_5 із заявою про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати розглянути заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 29.09.2024 відповідно до вимог ст. 214 КПК України, оскільки отримання відповідних заяв належним органом досудового розслідування підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

ОСОБА_5 посилається на те, що посадова особа Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області розглянула її заяву про вчинення злочину, однак відмовила у реєстрації злочину в ЄРДР. Водночас слідчий суддя оскарженою ухвалою повторно зобов`язав розглянути її заяву, що є нелогічним та безпідставним, оскільки мав зобов`язати внести заяву до ЄРДР.

У судове засідання апеляційного суду викликалась ОСОБА_5 та прокурор, однак останні не з`явились, причини неявки суду не повідомили, тому судовий розгляд проведено за їх відсутності та без технічної фіксації.

Від представника скаржника адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про здійснення судового розгляду за його участі в режимі відео конференції, однак встановити відео конференц зв`язок з представником не надалось можливим з технічних причин.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК.

Разом з тим, положення ч.ч. 1 та 2 ст. 309 КПК встановлюють вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, в тому числі під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, положеннями наведеної норми кримінального процесуального закону, визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені певні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, та одна з них це оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, за результатами розгляду скарги на невнесення відомостей до ЄРДР, слідчий суддя відповідно до ч.2 ст.307 КПК зобов`язаний прийняти одне з таких рішень: зобов`язання посадову особу вчинити певну дію внести відомості до ЄРДР; відмовити в задоволенні скарги.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та уповноваженого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та зобов`язання вчинити певні дії, а саме внести відомості до ЄРДР за її заявою від 29.08.2024 року.

Оскарженою ухвалою слідчого судді скарга ОСОБА_5 задоволена частково та зобов`язано уповноважену особу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області розглянути заяву ОСОБА_5 від 29.08.2024 року про вчинення злочину.

З урахуванням приписів ч.2 ст.307 КПК, за результатами розгляду скарги ОСОБА_5 , слідчий суддя мав постановити ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію, в даному випадку зобов`язання внести відомості до ЄРДР, або відмовити в задоволенні скарги. Натомість слідчий суддя постановив рішення, яке не передбачене діючим КПК.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне забезпечити скаржнику право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді на підставі п.17 ч.1 ст.7 та ч.1 ст.24 КПК, які його гарантують, та з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовати загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК.

При цьому, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду України викладений в постанові від 12.10.2017 року (справа №5-142кс(15)17), в якій касаційний суд зазначив, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч.4 ст.399 КПК.

Даний висновок касаційного суду підтвердила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 року (справа №237/1459/17), зазначивши при цьому, що оскільки слідчий суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК, суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження належало виходити з приписів ст. 9 КПК, яка розкриває принцип законності кримінального провадження та в частина шоста встановлює, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК), а її зміст розкрито у ст. 24 КПК, згідно з ч. 1 якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, суду, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК.

За наведених обставин апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених норм процесуального закону слідчий суддя не дотримався.

У відповідності до положень ч.1 ст.11 КК України (далі КК) злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим Наказом Генерального прокуратура від 30.06.2020 № 298 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Офісу Генерального прокурора № 231 від 17.08.2023).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Однак, до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.214 КПК слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Одночасно, зміст ч.1 ст.214 КПК не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 40-1 КПК України прокурор, слідчий та дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

При цьому, нормами кримінального процесуального законодавства передбачено, які саме діяння є правопорушеннями (злочинами), в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше.

Разом з цим, передбачено необхідність попередньої оцінки слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать про ознаки певного кримінального правопорушення, то є підстави вважати таку заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомленням про кримінальне правопорушення, і тільки такі заяви і повідомлення повинні вноситись до ЄРДР за відповідною правовою кваліфікацією. Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є прокурор, слідчий чи дізнавач вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймаються уповноваженою особою самостійно.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 квітня 2023 року в справі №373/18/23, і відповідно до цих висновків реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30 січня 2019 року в справі №818/1526/18 та від 24 квітня 2019 року в справі №818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Натомість, як вбачається з ухвали слідчого судді, останній констатував лише направлення ОСОБА_5 заяви до Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області про вчинення злочину та зазначив, що вказані відомості підтверджуються роздруківкою про відправку та надходження, з якою вбачається, що заява направлялися на три офіційні електронні адреси Ізмаїльської окружної прокуратури.

Однак, слідчий суддя не надав оцінку трьом відповідям Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області за підписом прокурора ОСОБА_7 , головного спеціаліста ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 , щодо заяви ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 29.08.2024 можливого вчинення злочину ОСОБА_10 (а.п. 164-165, 173).

Більш того, не розглядаючи по суті скаргу ОСОБА_5 без з`ясування обставин та мотивів, з яких слідчий дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя послався на відповідь начальника Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 05.09.2024 року за № 65/5/1-8654, згідно якої матеріали ЄО за № 11664 за заявою ОСОБА_5 від 30.08.2024 року направлені до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому у м. Миколаєві.

Встановивши дані обставини, слідчий суддя в резолютивній частині зазначив фактично про повторне зобов`язання уповноваженої особи Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_5 , а не прийняти рішення в порядку ст.214 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що задовольняючи частково скаргу ОСОБА_5 на зобов`язання уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та уповноваженого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області вчинити певні дії, а саме внести відомості до ЄРДР за її заявою від 29.08.2024, слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження, що є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачено що, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Встановивши необґрунтованість рішення слідчого судді, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості постановити судове рішення за скаргою ОСОБА_5 без розгляду її по суті слідчим суддею, а також враховуючи відсутність іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального провадження (ст.2 КПК), колегія суддів вважає за необхідне застосовувати найсприятливіший спосіб захисту порушеного права через відновлення процедури оцінки скарги заявниці слідчим суддею, що є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді, із постановленням апеляційним судом нової ухвали про повернення справи на новий розгляду до суду першої інстанції, для розгляду іншим слідчим суддею.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 309, 399, 376, 404, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2023 року про часткове задоволення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та уповноваженого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та уповноваженого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 29.08.2024 року, повернути до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, для розгляду іншим слідчим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4