ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року

м. Київ

справа № 177/2452/16-к

провадження № 51-1122км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000717, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та жительки АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 19:00, перебуваючи на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , з мотивів гострої неприязні до ОСОБА_8 умисно завдала йому ножем у праву ділянку грудної клітини удар, чим спричинила проникаюче колото-різане поранення грудини з ушкодженням правої легені, кровотечею з пошкодженням, перекриттям просвітку дихальних шляхів з виливанням крові та розвитком масивної гемаспірації, від якого потерпілий помер.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2022 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 11 липня 2023 року частково задовольнив касаційну скаргу прокурора, скасував ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Своє рішення касаційний суд мотивував тим, що апеляційний суд переглядаючи вирок місцевого суду, не дотримався вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і належним чином не перевірив наведених в апеляційній скарзі доводів прокурора стосовно законності вироку місцевого суду в частині призначеного засудженій покарання із застосуванням ст. 69 КК і звільнення її від його відбування з випробуванням.

За наслідком нового апеляційного розгляду Дніпровський апеляційний суд 21 листопада 2023 року скасував вирок місцевого суду від 04 серпня 2022 року в частині призначення покарання і постановив свій, яким призначив засудженій покарання за ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засудженої, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 75 КК, що призвело до призначення засудженій суворого покарання, просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання і на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Суть доводів захисника зводиться до незгоди з рішенням апеляційного суду, яким обвинуваченій призначено покарання у виді позбавлення волі, що необхідно відбувати реально.

На переконання ОСОБА_6 , апеляційний суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 вчинила злочин через тривалі образи і будучи в умовах сильного емоційного напруження, викликаного переживаннями та страхом за її життя і здоров`я та дітей, приниженням, безпорадністю внаслідок жорстокого поводження з боку потерпілого.

Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно спростував висновок місцевого суду щодо наявності в засудженої обставини, яка пом`якшує її покарання, - щирого каяття.

На думку захисника, обставини, що пом`якшують покарання засудженої, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину і свідчать про відсутність суспільної небезпеки її особи, а тому призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, нижчого від найнижчої межі, установленої в санкції статті, за якою її засуджено, із застосуванням до неї положень статей 75, 76 КК є справедливим.

За твердженням ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК, здійснив розгляд без участі потерпілого.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 надав відповідні пояснення та підтримав подану касаційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила стосовно задоволення касаційної скарги захисника і просила ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 115 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині захисник не оскаржує.

Стосовно проведення апеляційного розгляду без участі потерпілого

Захисник вказує, що апеляційний суд, порушуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК провів розгляд справи без участі потерпілого і причини його неявки до суду невідомі.

Верховний Суд не погоджується із цими аргументами зважаючи на таке.

Частиною 4 ст. 405 КПК встановлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі

в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції належним чином повідомив потерпілого ОСОБА_9 про дату, час і місце судових засідань у Дніпропетровському апеляційному суді, що підтверджено довідками про доставку SMS-повідомлень, наявними в цих матеріалах. Обов`язковою участь потерпілого апеляційний суд не визнавав.

Отже, потерпілий не скористався своїм правом бути присутнім під час апеляційного розгляду справи щодо ОСОБА_7 , що згідно з ч. 4 ст. 405 КПК не було перешкодою для його проведення.

Водночас із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 зі скаргами стосовно неналежного повідомлення про дату, час та місце проведення апеляційного розгляду й порушення його прав, зокрема до суду касаційної інстанції, не звертався. У касаційній скарзі захисник, крім узагальненої вказівки про те, що апеляційний розгляд здійснено за відсутності потерпілого, не обґрунтовує, яким чином це порушило права засудженої і вплинуло на законність прийнятого апеляційним судом судового рішення.

За таких обставин Верховний Суд відхиляє такі доводи захисту.

Стосовно покарання призначеного ОСОБА_7 апеляційним судом

Частиною 1 ст. 420 КПК установлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, в разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Одночасно за приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до статей 404, 407 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 указаного Кодексу.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд дотримався цих вимог закону.

Статтями 50 і 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК (у редакції, чинній на момент вчинення засудженою злочину) передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 75 КК (у редакції, чинній на час вчинення засудженою діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, під час призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

За правилами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, призначаючи засудженій ОСОБА_7 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким, дані про її особу, яка не заперечувала факт завдання смертельного поранення потерпілому, є раніше не судимою, на диспансерних обліках у нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має постійне місце проживання і реєстрації. Крім того, місцевий суд визнав щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю злочину, перебування на її утриманні престарілої матері та неповнолітньої дочки й те, що ОСОБА_7 є єдиним годувальником у сім`ї та в умовах воєнного часу працює в лавах ЗСУ, обставинами, що пом`якшують її покарання, і не встановив обставин, які його обтяжують.

Водночас суд зважив на особу потерпілого, який вів антисоціальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, його систематичну протиправну поведінку стосовно засудженої та інших членів родини; те, що ОСОБА_7 вчинила злочин у стані значного емоційного напруження, який виник у неї на тлі тривалого накопичення в умовах хронічної психотравмувальної сімейної ситуації переживань страху за життя і здоров`я, приниження, безпорадності, викликаного жорстоким поводженням з боку потерпілого, що підтвердили як сама засуджена, так і свідки допитані під час судового розгляду; те, що після вчиненого злочину минуло майже 6 років, за ці роки ніяких інших злочинів чи адміністративних правопорушень ОСОБА_7 не вчинила.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення засудженій покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК, нижчого від найнижчої межі, установленої санкцією ч. 1 ст. 115 цього Кодексу.

Крім того, місцевий суд вважав, що виправлення ОСОБА_7 можливе без її ізоляції від суспільства і що можна застосувати до неї положення статей 75, 76 КК, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

Прокурор не погодився з вироком місцевого суду і подав апеляційну скаргу, в якій, указуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час призначення ОСОБА_7 покарання з одночасним застосуванням положень статей 69, 75 КК, що призвело до невідповідності призначеного засудженій покарання внаслідок м`якості, просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким визначити засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2022 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Верховний Суд постановою від 11 липня 2023 року скасував ухвалу апеляційного суду і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Своє рішення мотивував тим, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів прокурора стосовно законності вироку місцевого суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК і звільнення її від його відбування.

За результатами нового апеляційного розгляду Дніпровський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , не встановив підстав для звільнення засудженої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, а тому частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду в частині призначеного покарання і постановив свій.

Водночас суд апеляційної інстанції, визначаючи вид і розмір покарання засудженій за ч. 1 ст. 115 КК, зважив на обставини цієї справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який є особливо тяжким, дані про особу засудженої, яка не оспорювала факт завдання смертельного поранення потерпілому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває, характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання і реєстрації, на її утриманні перебуває престаріла матір і на момент вчинення злочину у неї була неповнолітня дочка 2004 року народження, в умовах воєнного часу працює в лавах ЗСУ, наявність кількох обставин, що пом`якшують її покарання, особу потерпілого ОСОБА_8 , який вів антисоціальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, його систематичну протиправну поведінку стосовно засудженої та інших членів родини, а також вчинення нею злочину у стані значного емоційного напруження, який виник у неї на тлі тривалого накопичення в умовах хронічної психотравмувальної сімейної ситуації переживань страху за життя і здоров`я, приниження, безпорадності, викликаного жорстоким поводженням з боку потерпілого.

З урахуванням наведених вище обставин, які пом`якшують покарання засудженої та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, апеляційний суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК, тобто нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті, за якою її засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК.

Під час призначення ОСОБА_7 покарання суд апеляційної інстанції, керуючись дискреційними повноваженнями, урахував обставини, які відповідно до закону мають правове значення, і встановив обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженою діяння, а тому застосував приписи ст. 69 КК.

Усупереч твердженням захисту, Верховний Суд вважає, що призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з доводами прокурора стосовно помилкового визнання судом обставиною, що пом`якшує ОСОБА_7 покарання, наявності в неї щирого каяття. Цього висновку суд дійшов на підставі того, що засуджена жодного разу ніяким чином не виказувала щирого каяття, ні під час її допиту, ні в судових дебатах чи в останньому слові.

Колегія суддів погоджується з цими твердженнями апеляційного суду, оскільки щирим каяттям є надання винною особою негативної оцінки своїй кримінально караній поведінці, відверте визнання нею тих обставин, які їй ставляться за провину, а отже, характеризують поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на це, щире каяття необхідно відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Касаційний суд зважає також на те, що в касаційній скарзі захисник не навів переконливого обґрунтування до спростування висновку апеляційного суду про необґрунтоване звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, що призвело до м`якості призначеного їй покарання. У касаційній скарзі захист обґрунтовує доводи, спираючись на відокремлену оцінку окремих із тих обставин, які оцінені апеляційним судом у їх сукупності та взаємозв`язку під час апеляційного перегляду.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного засудженій покарання та справедливості обраного їй заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навів.

Вирок апеляційного суду відповідає правилам статей 370, 420 КПК, містить достатні мотиви, з яких суд виходив під час постановлення рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а вирок Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року - без зміни.

Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3