Справа № 704/832/24
Провадження № 1-кп/700/115/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 р. Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в селищі Лисянка Черкаської області кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Зеленьків Тальнівського району Черкаської області, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , громадянку України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючу, не судиму, не заміжню, маючу на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.117 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи вагітною не менш як на 38 тижні внутрішньоутробного розвитку, свідомо приховуючи факт вагітності від своїх рідних, близьких та оточуючих її людей, не перебуваючи на відповідному обліку у лікарів, 18 квітня 2024 року, близько 01 год. 30 хв., більш точний час встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, перебуваючи у кімнаті веранди житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності сторонніх осіб, без кваліфікованої медичної допомоги, самостійно народила доношену, життєздатну, зрілу дитину чоловічої статі без вад розвитку несумісними із життям, вагою 3 кілограма 754 грамів, довжиною тіла 60 сантиметрів. Одразу після природного виходу дитини з пологових шляхів, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що її новонароджена дитина (згідно з Витягом з Державного реєстрів актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію НОМЕР_1 від 25.04.2024- ОСОБА_6 ) є живонародженою та живою, діючи з умислом на позбавлення життя своєї новонародженої дитини, маючи на те реальну можливість, свідомо не забезпечила належних умов пологів та догляду за новонародженою дитиною, діючи за раптово виниклим умислом направленим на її вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та їх наслідки, приховавши факт народження дитини, будучи матір`ю-одиначкою та виховуючи вже одну малолітню дитину, взяла живу дитину та винесла на подвір`я будинку за місцем проживання, де помістила дитину на трав`яне покриття поруч з будинком при цьому усвідомлюючи, що на вулиці вкрай низька температура повітря, за якої новонароджена дитина не змогла б вижити, де остання перебувала до моменту смерті, чим довела злочинний умисел до кінця. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 19.05.2024 під №05-9-02/2, смерть новонародженої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала внаслідок загального переохолодження тіла.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язане з домашнім насильством, чим порушила права малолітнього на життя, що гарантується ст.27 Конституції України, згідно якої кожна людина має нев`ємне право на життя та ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої кожна дитина має право на життя, держава гарантує кожній дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі, щиро покаялася і підтвердила факти, що викладені в обвинуваченні. Пояснила суду, що є матір`ю одиначкою і виховує чоти річну доньку. Заміжньою ніколи не була, проживає окремо від батьків, доходи отримує лише від державної соціальної допомоги, яка становить в середньому близько 3500 грн. на місяць. Про вагітність другою дитиною здогадалася приблизно на 38 тижні вагітності, тобто за тиждень до пологів, оскільки жодних фізіологічних ознак до цього часу не відчувала. 17 квітня 2024 року приблизно о 23:00 год. у неї почалися перейми, які супроводжувалися болем в спині. Вона випила знеболювальне. Приблизно о 01 год. ночі 18 квітня 2024 року вона вийшла у веранду будинку, де за 10-15 хвилин народила дитину, тіло якої поклала у відро, винесла на вулицю та викинула біля господарських споруд за будинком на землю. Сама ж повернулася до будинку, але заснути не змогла, бо почалася кровотеча, яку вона намагалася зупинити. О 6 годині ранку, розуміючи, що їй потрібна стороння допомога, зателефонувала до своєї матері і, не говорячи їй про народження дитини, попросила прийти до неї, оскільки в неї відкрилася кровотеча. Разом вони викликали швидку допомогу, яка доставила її в медичний заклад, де під час її огляду було виявлено ознаки пологів. Тоді вона зізналася про народження дитини та про те, де вона викинула тіло новонародженого. Про вчинене дуже шкодує. Пояснює свій вчинок тим, що була налякана майбутніми фінансовими труднощами та осудом рідних, тому не бажала народження дитини. Просить суворо її не карати.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорювали всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, окрім даних, що характеризують обвинувачену.

Суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ст.117 КК та кваліфікований як умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини відразу після пологів.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст.ст.65 та 68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином, характеризуючі дані на винну особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 суд враховує, що вона незаміжня, за місцем проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, під час вчинення інкримінованого їй злочину не перебувала у стані, який міг би впливати на її свідомість та поведінку, раніше не судима, вчинила нетяжкий злочин, у вчиненому розкаялася, має на утриманні малолітню дитину віком до семи років.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає її щире каяття.

Суд не враховує в якості обтяжуючих обставин: вчинення злочину щодо малолітньої дитини, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, на які було вказано прокурором під час розгляду справи, оскільки якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, то суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Адже, цим самим суд порушить принцип недопустимості подвійного інкримінування особі одного й того самого правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь суспільної небезпечності такого, особу винної, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 117 КК України у виді позбавлення волі.

Між тим, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої та відсутність обставин, які б обтяжували її покарання, наявність у ОСОБА_4 дитини віком до семи років, суд вважає можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції її від суспільства, а тому, на підставі ст. 75 КК України, вважає можливим звільнити її від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Речові докази: згусток речовини бурого кольору (3 од.), килим із нашаруванням речовини бурого кольору, рушник білого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору, що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що знаходиться за адресою: вулиця Благовісна, 50, місто Звенигородка Черкаської області слід знищити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про обрання відносно останньої запобіжного заходу в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ст.117 КК України та призначити їй покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає зобов`язання:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: згусток речовини бурого кольору (3 од.), килим із нашаруванням речовини бурого кольору, рушник білого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору, що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що знаходиться за адресою: вулиця Благовісна, 50, місто Звенигородка Черкаської області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору і обвинуваченій

Суддя - ОСОБА_1