ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 Справа №607/10787/24 Провадження №1-кп/607/1513/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_4 (бере участь дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі об`єднане кримінального провадження № 0000637 від 07.03.2024 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Степногірськ Запорізької області, громадянин України, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , не одружений, не працює, раніше судимий 19.08.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України; ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2024 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2022, та направлено для відбування покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на даний час відбуває покарання у Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)»,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VII, домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім?ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

ОСОБА_4 протягом 2023-2024 років, умисно, систематично вчиняє домашнє насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою спільно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_5 за наступних обставин:

згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/15864/23 від 29.08.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а саме 13.08.2023 приблизно о 02:00 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем спільного проживання із своєю співмешканкою ОСОБА_6 , вчинив відносно останньої домашнє насильство, а саме дії психологічного характеру, що проявлялися в образах нецензурною лайкою, чиненні психологічного тиску, а також шарпанні за одяг.

Також згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/16826/23 від 18.09.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме 21.08.2023 приблизно о 14:00 ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , розпочав конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_7 , а саме ображав нецензурними словами, чинив психологічний тиск, чим порушив винесений терміново заборонний припис, тим самим вчинивши домашнє насильство стосовно останньої.

Окрім того, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/2784/24 від 16.02.2024, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме 07.01.2024 та 01.02.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , розпочав конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_7 , а саме ображав нецензурними словами, чинив психологічний тиск, чим вчинив відносно останньої домашнє насильство.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства щодо своєї співмешканки, ОСОБА_4 належних для себе висновків не зробив та продовжив чинити домашнє насильство щодо ОСОБА_5 , з якою спільно проживає.

Так, 27.02.2024 приблизно о 21:00 ОСОБА_4 , перебуваючи у нетверезому стані, за місцем спільного проживання із ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно розпочав із останньою словесний конфлікт, у ході якого нецензурно висловлювався, ображав потерпілу, принижував її, та під час спроби ОСОБА_5 викликати працівників поліції, вирвав із рук мобільний телефон, тим самим позбавив останню можливості викликати допомогу, вчинивши щодо ОСОБА_5 домашнє насильство.

Таким чином, ОСОБА_4 протягом 2023-2024 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство (образи) щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою спільно проживає, що призвело до її психологічних страждань зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості життя.

Окрім того, Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-1X, яким затверджено Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово було продовжено та по даний час не скасовано.

10.01.2024 приблизно о 08:00 у ОСОБА_4 , який будучи раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , будучи обізнаним, що у вищевказаній квартирі знаходяться золоті ювелірні прикраси ОСОБА_5 , повторно виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 10.01.2024 приблизно о 08:00 ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, з метою особистого незаконного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, викрав 1 (одну) каблучку з вставками з прозорих безбарвних каменів, виготовлену із сплаву світло-жовтого кольору на основі золота (середній вміст 58,60%), міді (30,04%), срібла (3,97%), цинку (7,39%), масою 2,85911 г, вартістю 4 101,94 грн, та 1 (один) кулон із вставкою з каменя, виготовленого із сплаву оранжево-жовтого кольору на основі золота (середній вміст 58,57%), міді (32,83%) та срібла (8,60%), масою 1,85150 г, вартістю 2 656,33 грн, що знаходились в шкатулці для прикрас у одній з кімнат вказаної квартирі, які належали ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 6 758,27 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, при обставинах, викладених вище, визнав повністю. Погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився давати показання.

Під час судових дебатів погодився із прокурором щодо покарання, а в останньому слові щиро покаявся.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, подавши 25.06.2024 через канцелярію суду заяву про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду у її відсутності, щодо міри покарання покладається на думку суду. Окрім того, 21.11.2024 до суду подано заяву потерпілої ОСОБА_5 , у якій остання просить проводити підготовчі та судові засідання без її участі, у зв`язку із сімейними обставинами. Матеріальна шкода їй компенсована, тому при призначенні покарання ОСОБА_4 покладається на думку суду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за: ст. 126-1 КК України, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносних, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи; та ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України,враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є нетяжким злочином, інше тяжким злочином; фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, зокрема психологічні страждання, погіршення якості життя потерпілої; фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема розмір завданої шкоди, яка компенсована згідно із заявою потерпілої; остання щодо міри покарання покладається на думку суду; відомості про особу обвинуваченого раніше судимий; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку; відсутність обставин, які б обтяжували покарання, та вважає за доцільне призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією даної статті, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією даної статті. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/3459/22 від 19.08.2022 (набрав законної сили 22.09.2022) ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/7739/24 від 15.04.2024 (набрала законної сили 23.04.2024) скасовано звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки із покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2022, та ОСОБА_4 направлено до кримінально-виконавчої установи для відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2022, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з фактичного часу затримання.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)».

Беручи до уваги те, що кримінальні правопорушення, за якими ОСОБА_4 притягається до кримінальної відповідальності (за даним вироком), були вчинені ним протягом іспитового строку, призначеного згаданим вироком суду від 19.08.2022, який, тобто іспитовий строк, станом на сьогодні скасовано, однак ОСОБА_4 було вирішено направити для відбування призначеного згаданим вироком від 19.08.2022 покарання у виді позбавлення волі, остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання за даним вироком частину не відбутого покарання за попереднім вироком.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Арешт майна слід скасувати, як того вимагає ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити згідно з ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ст. 126-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого покарання остаточно визначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2022 у виді одного місяця позбавлення волі та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з дати ухвалення даного вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 2271,84 грн (дві тисячі двісті сімдесят одна гривня вісімдесят чотири копійки).

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/10698/24 від 15.05.2024 на: одну ювелірну каблучку 585 проби, 2,86/1,91 г, інкрустовану каменем «Фіоніт», квадратної форми, один ювелірний кулон, інкрустований каменем «Олександрит», овальної форми, 585 проби, 1,85/1,65 г, скасувати.

Речові докази: одну ювелірну каблучку 585 проби, 2,86/1,91 г, інкрустовану каменем «Фіоніт», квадратної форми, один ювелірний кулон, інкрустований каменем «Олександрит», овальної форми, 585 проби, 1,85/1,65 г, які видані потерпілою ОСОБА_6 під протокол добровільної видачі від 13.05.2024, які поміщено в спецупакування №WAR1216678, повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча суддяОСОБА_1