Справа № 288/544/24
В И Р О К

IМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі- ОСОБА_2 ,

за участю : прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Брусилівського районного суду Житомирської області кримінальне провадження №0000060 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Попільня Житомирської області, громадянки України, пенсіонерки, раніше судимої:

- 10.11.2023 року Попільнянським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.296 КК України до штрафу у розмірі 17000 грн., штраф сплачено,

зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями

1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент російської федерації путін в.в., а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

20 лютого 2014 рф розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення зс рф, всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням рф, порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і рф про статус та умови перебування Чорноморського флоту рф на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин ЗСУ.

У подальшому 24 лютого 2022 року о 5 годині президентом рф путіним в.в. оголошено про початок спеціальної військової операції на території України. Того ж дня, близько 5 години 10 хвилин зс рф, що діяли за наказом керівництва рф, здійснено обстріли крилатими та балістичними ракетами аеродромів, військових штабів, складів, підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

На виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф, шляхом застосування зброї, незаконно вторглись на суверенну територію України через державний кордон України та здійснили збройні напади на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, цивільні об`єкти, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також здійснюють окупацію окремих частин з числа вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до цього часу та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 5 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на ЗО діб, який востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 листопада 2023 року № 734/2023 продовжено з 5 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

20 квітня 2023 року в період часу приблизно з 13 по 14 годину ОСОБА_5 , перебуваючи біля території Свято-Миколаївського храму ПЦУ, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , будучи достовірно обізнаною про факт розв`язання та здійснення рф агресивної війни проти України, зокрема шляхом повномасштабного військового вторгнення та тимчасової окупації частини території України, діючи умисно, з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед оточуючих, у розмові з присутніми особами заперечувала збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, що виразилися: у мовленнєвій реакції ОСОБА_5 на називання співрозмовником російських загарбників «нечистю» у вигляді риторичного запитання ОСОБА_5 щодо винуватця розв`язання у 2014 році війни в Україні (натяк, що війну розв`язала саме Україна); у мовленнєвій реакції ОСОБА_5 на твердження присутньої особи про розв`язання росією війни в Україні через адресовану ОСОБА_5 співрозмовнику вимогу надати аргументи і факти на підтвердження її слів, що виражає комунікативний намір ОСОБА_5 заперечити твердження співрозмовника, що війну на території України розв`язала росія, а не Україна; шляхом висловлення ОСОБА_5 переконання, що якби росія дійсно напала на Україну, то вже б захопила населений пункт, у якому знаходяться співрозмовники (за такої умови вони б тут не розмовляли), оскільки на відміну від України Росія є могутньою та сильною і володіє величезним воєнним потенціалом; поясненням ОСОБА_5 свого вчинку (видалення з напису на банері слова «російських», яке передувало лексемі «загарбники») неправдивістю розміщеної на банері інформації стосовно росіян, що є запереченням ОСОБА_5 того, що росіяни є загарбниками, тобто агресорами, які вбили українських дітей; шляхом вживання ОСОБА_5 прикметника «українських» поряд з лексемою «загарбників» (у значенні агресорів, від рук яких загинули українські діти), у поєднанні з видаленням нею прикметника «російських» у розміщеному на банері тексті (встановлено із ситуативного контексту розмови) та повторення ОСОБА_5 свого твердження, що діти загинули від рук саме «українських» загарбників.

Також, ОСОБА_5 у вищевказаній розмові з присутніми особами виправдовувала збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, шляхом: акцентування ОСОБА_5 на тому, що дії представників законодавчого органу державної влади України - Верховної Ради призвели до війни, та відповідно, до вбивств населення України (виражено лексемою з негативно оцінним значенням «накерували» - встановлено із ситуативного контексту; твердження ОСОБА_5 , що Україна сама винна у тому, що на її території відбувається війна (використання прийому так званого «віктимблеймінгу» - звинувачення у агресії самої ж жертви), та повторення зазначеного твердження у ствердній відповіді ОСОБА_5 на уточнююче запитання співрозмовника.

В суді обвинувачена ОСОБА_5 вину визнала та показала, що вчинила кримінальне правопорушення за обставин, що вказані в обвинувальному акті. Пояснила, що вона перебуває на обліку у лікаря психіатра, де періодично проходить лікування. Щиро розкаюється у вчиненому та просить суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме обставин вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 доведена і її дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.436-2 КК України - як умисні дії, які полягають у виправдовуванні, запереченні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд визнає щире каяття .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачена ОСОБА_5 є пенсіонеркою, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності , за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Згідно висновку судово- психіатричного експерта № 95 -2024 від 20.01.2024 року , ОСОБА_5 в момент вчинення злочину виявляла клінічні ознаки розладу особистості органічного генезу( гіпертонічного судинного) з легким когнітивним зниженням, стан декомпенсації. В момент вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії, проте не могла повною мірою керувати ними. ОСОБА_5 в данний час виявляє клінічні ознаки розладу особистості органічного генезу ( гіпертонічного судинного) з легким когнітивним зниженням, стан компенсації ( на фоні медикаментозного лікування). ОСОБА_5 в даний час здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 потребує застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. ОСОБА_5 за станом свого здоров"я може брати участь у слідчих діях та судових засіданнях.

Відповідно до ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

При визначені міри покарання обвинуваченій, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є не тяжким злочином, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченої, обставину, що пом"якшує покарання, та приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 436-2 КК України у виді пробаційного нагляду на певний строк, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим і законним , а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженої , а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст. 94 КК України, відповідно до вимог ст. 93 КК України можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стан неосудності, обмеженої осудності або вчинили злочини в стані осудності, але захворіли на психічн; хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд на підставі висновку судово-психіатричної експертизи №95-2024 від 20 січня 2024 року, вважає, що ОСОБА_5 в даний час виявляє клінічні ознаки розладу особистості органічного ґенезу (гіпертонічного судинного) з легким когнітивним зниженням, стан компенсації (на фоні медикаментозного лікування) та потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вимогами ч. 2 ст. 94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Приписами ч. 2 ст. 504 КПК України встановлено, що суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувачена є обмежено осудною та потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охороги здоров"я.

Такимм чином, з огляду на стан психічного здоров"я обвинуваченої та керуючись ст.ст. 93,94 КК України, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду та враховуючи її обмежену осудність , застосувати відносно неї примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у закладі охорони здоров"я за місцем її проживання.

З обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню судові витрати за проведення судової лінгвістичної експертизи у розмірі 6815,52 грн.

Підстав для застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст.349, ст.ст. 369-371,373-374, 392-395 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України та призначити покарання у вигляді 2 ( двох) років пробаційного нагляду

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов"язки :

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органу з питань пробації.

На підставі ч. 2 ст. 20, п.1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_5 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем її проживання.

Здійсненн зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на комунальне некомерційне підприємство "Попільнянська лікарня", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати у розмірі 6815 (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 52 копійки.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, з урахуванням вимог, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1