Справа № 303/5891/21
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/530/21 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2021.

Цим вироком з урахуванням ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2021 про виправлення описки:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Володимир-Волинський Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, розлучений, непрацюючий, з середньою спеціальною освітою, раніше неодноразово судимий, востаннє 18.01.2021 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, засуджений:

- за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2021 та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки 10 (десять) днів.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та визначено йому іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: оригінали документів з Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління», які були упаковані до паперового конверту та опечатані, і зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишено на зберіганні при матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

-2-

ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2021 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин та 18.03.2021 був скерований для відпрацювання вказаного покарання до Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління», що за адресою АДРЕСА_2 . Ознайомившись з умовами та порядком робіт в період часу з 18.03.2021 по 16.07.2021, ОСОБА_6 із 240 годин громадських робіт, які були заплановані в даних місяцях, згідно з графіком виходу на роботу, відпрацював лише 132 години, після чого припинив виконання робіт згідно встановленого графіку. 04.06.2021 в Мукачівському міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області його попереджено про відповідальність за ухилення від відбування покарання. Однак ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання та не виконання покладених на нього обов`язків вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, ухилився від відбування покарання у виді 240 годин громадських робіт в наступний період: не з`явився до ММ КП «Ремонтно-будівельне управління» - 19.03.2021, в періоди часу з 29.03.2021 по 31.03.2021, з 01.06.2021 по 04.06.2021 та з 10.06.2021 по 16.07.2021, в результаті чого, згідно табелю виходу на роботу засудженого до громадських робіт, ОСОБА_6 відпрацював лише 132 години, а 108 годин не відпрацював без поважних причин, при цьому будучи повідомленим та достовірно знаючи, що за ухилення від відбування призначеного судом покарання передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України призначити покарання у виді арешту на строк 03 (три) місяці, на підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків остаточно до відбування призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 03 (три) місяці 10 (десять) днів. В решті вирок суду залишити без змін. Вказує на те, що за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2021, ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, однак засуджений ухилився від відбування цього покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_6 повинно бути призначено на підставі ст. 71, 72 КК України, без застосування положень ст. 75 КК України, оскільки факт вчинення ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення слід розцінювати як порушення ним умов відбування покарання, у зв`язку з чим звільнення його від відбування покарання з випробуванням, призначеного із застосуванням ст. 71 КК України є неприпустимим. Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_6 вину визнав, розкаявся у вчиненому, прокурор вважає за доцільне пом`якшити призначене йому покарання та призначити таке у виді арешту на строк 03(три) місяці, що відповідатиме ст. 65 КК України. Попри зазначене, прокурором вказується і на те, що суд першої інстанції, визнавши доведеним формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України, у резолютивній частині визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

-3-

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду та визначити остаточне покарання із застосуванням ст. 71, 72 КК України, пояснення обвинуваченого, який не заперечив проти часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши докази, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За змістом ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом остаточного покарання, колегія суддів визнає обґрунтованим з огляду на таке.

-4-

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 75 КК України визначено, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів та наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що раніше судимий, характеризується задовільно, угоду із сімейним лікарем не укладав, до сімейних лікарів за медичною допомогою не звертався, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває.

Водночас зазначене суд першої інстанції розцінив як обставини, що дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Разом з тим, приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, востаннє, після постановлення щодо нього вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2021, знову вчинив кримінальне правопорушення, що на переконання колегії суддів, не підтверджує готовності обвинуваченого ОСОБА_6 до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, покарання, призначене ОСОБА_6 за попереднім вироком від 18.01.2021 у виді громадських робіт належить відбувати реально.

Проте суд, частково приєднавши до остаточного покарання за сукупністю вироків, невідбуту частину покарання, яке слід відбувати реально, всупереч вимогам закону звільнив ОСОБА_6 від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

З матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого вбачається, що обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі востаннє 18.01.2021 за ч. 2 ст. 263 КК України. Призначене за вироком покарання добровільно засудженим виконано не було, він ухилився від його відбування, чим вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, що в цілому вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що обвинувачений офіційно працевлаштований, самозайнятий чи займається суспільно-корисною діяльністю, законного джерела доходів ОСОБА_6 не має.

Ці відомості про особу обвинуваченого в цілому не переконують у тому, що без реального відбування призначеного судом покарання буде досягнуто мету покарання визначену ст. 50 КК України виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Наявність зазначених у вироку обставин, що пом`якшують покарання, встановлення яких в апеляційній скарзі не оспорюється, також не переконують у тому, що обвинуваченого слід було звільнити від відбування покарання, призначеного йому за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК

Наведені дані щодо особи обвинуваченого вказують на неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.

-5-

Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання, не відповідають його меті виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За наведених обставин вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Разом з тим, сукупність обставин, що пом`якшують покарання, дає суду підстави для призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

28.03.2024 набрали чинності положення Закону України № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023, яким внесено зміни і до статті 389 КК України.

Зокрема, абз. 2 ч. 2 ст. 389 КК України викладено в такій редакції «карається пробаційним наглядом на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк», а покарання у виді арешту із санкції ч. 2 ст. 389 КК України виключено.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України та визначити остаточне покарання з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України.

На думку апеляційного суду саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того призначене покарання, на думку суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора в частині, що стосується неправильного призначення покарання обвинуваченому є такими, що заслуговують на увагу та підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням з цих підстав нового вироку.

Що стосується доводів прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону то такі до урахування наведеного задоволення не підлягають з огляду на те, що помилкове зазначення у резолютивній частині вироку про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є нічим іншим, ніж опискою, яка була виправлена судом першої інстанції у спосіб, встановлений ст. 379 КПК України, про що свідчить наявна в матеріалах кримінального провадження ухвала від 14.09.2021.

-6-

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2021 щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк 01 (один) рік.

На підставі ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2021, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 01 (один) рік 13 (тринадцять) днів.

На підставі ст. 59-1 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок Мукачівського районного суду Закарпатської області від 10.09.2021 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді