пр. № 1-кп/759/174/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0015053 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_10 , інші учасники - потерпілий ОСОБА_11 , представник потерпілого ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 11.12.2012 близько 16 год. 40 хв., зловживаючи довірою ОСОБА_13 , під приводом реєстрації пригнаного із-за кордону автомобіля, попросив перерахувати на його банківську картку грошові кошти у сумі 8000 грн., в свою чергу ОСОБА_13 перерахувала вказані кошти через банківську картку банку "Приват-Банк".

З метою приховування своїх злочинних намірів, не маючи наміру та змоги виконувати взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, користуючись довірою із знайомством ОСОБА_13 , повідомив та запевнив останню, неправдиву інформацію щодо своїх дійсних можливостей та намірів про придбання та реєстрацію автомобіля. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на привласнення грошових коштів належних ОСОБА_13 , ОСОБА_6 взятих на себе зобов`язань, в частині реєстрації автомобіля не виконав, автомобіль в органах МВС на ім`я ОСОБА_13 не зареєстрував та грошові кошти не повернув.

Крім того, ОСОБА_6 , в жовтні місяці 2013 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , зустрівся з ОСОБА_13 з метою укладання усного договору щодо продажу автомобіля "Шкода Октавія", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , від 23.07.2008 року належить ОСОБА_11 , оскільки відповідно розлученню майно підлягало рівноцінному розподілу між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , у випадку продажу ОСОБА_6 , повинен повернути виручені кошти за автомобіль ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, під приводом продажу ОСОБА_6 отримавши від ОСОБА_13 технічний паспорт та ключі, незаконно заволодів автомобілем "Шкода Октавія", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , від 23.07.2008 року належить ОСОБА_11 .

Після чого в грудні 2013 року, ОСОБА_13 , шляхом телефонного дзвінка повідомила ОСОБА_6 , про необхідність негайного повернення автомобіля, але зв`язок з ОСОБА_6 , пропав та його місце знаходження разом з автомобілем по теперішній час не відоме, останній уникає зустрічі. Тим самим ОСОБА_6 своїми умисними діями виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця які спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом обману, в можливості керувати даним автомобілем всупереч волевиявлення власника.

Отже, згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, зловживаючи довірою ОСОБА_13 , шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у сумі 8000 грн., чим спричинив ОСОБА_13 матеріальний збиток, тобто своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України. Крім того, ОСОБА_6 повторно незаконно заволодів транспортним засобом, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 значну матеріальну шкоду, тобто своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, не визнав та суду показав, що з дружиною потерпілого - ОСОБА_13 був знайомий близько року до цих подій. Вона зателефонувала йому і попросила допомогти продати автомобіль, на що він погодився та сказав, що автомобіль допоможе продати його знайомий на ім`я ОСОБА_14 . Дружина потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_13 передала йому грошові кошти на оформлення автомобіля, він їх передав іншій особі, залишок - повернув ОСОБА_13 . Конкретну суму цих коштів з плином часу назвати не може. ОСОБА_13 передавала йому автомобіль «Шкода Октавія», ключі та технічний паспорт, він показував цей автомобіль покупцям. Вказаний автомобіль у присутності дружини та дитини він передав ОСОБА_15 . Усі дії щодо продажу автомобіля він погоджував особисто з ОСОБА_13 , вона знала про передачу автомобіля ОСОБА_15 .

Прокурор обґрунтовує пред`явлене звинувачення наступними доказами, які безпосередньо досліджені судом:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який суду показав, що автомобіль він залишив колишній дружині ОСОБА_13 , яка запропонувала продати автомобіль і гроші поділити між ними. Колишня дружина знайшла покупця, який просив зняти машину з реєстрації. Перший раз зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_6 на вул. Генерала Туполєва біля МРЕО, який повідомив, що в м. Києві не вдасться зняти з обліку автомобіль, тому вони поїхали до м. Вінниці для зняття автомобіля з обліку. Після повернення до м. Києва через декілька днів зустрівся знову з ОСОБА_6 , який запропонував укласти доручення, на що він не погодився;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що точної дати коли вона купувала машину, не пам`ятає, але купувала її по генеральній довіреності. Машина була темно синього кольору, продавця в обличчя вона не пам`ятає. В судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 вона не впізнала;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка суду показала, що вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , автомобіль деякий час знаходився у них. Її чоловік був посередником з продажу автомобіля. При ній та дитині чоловік зустрічався з ОСОБА_14 на Дорогожичах та передавав йому автомобіль. Більше її чоловік з ОСОБА_14 не зустрічався та не спілкувався, ніяких документів йому не передавав;

- копіями довідки-рахунку № НОМЕР_3 від 29.12.2014, свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , облікові картки № НОМЕР_4 від 09.11.2013, які вилучені протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 27.06.2018 (т. 1 а.с. 75-83);

- висновком експерта №19/17-3/2/209-СЕ/18 від 26.09.2018 з ілюстративними таблицями, відповідно до якого вирішити питання "Чи застосовувався монтаж при виготовлені наданої для експертного дослідження копії паспорту?" не виявилося можливим, у зв`язку з тим, що в технічному зображені паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_11 , ознак, які б свідчили про застосування монтажу при виготовленні зображення 1,2,3, 10 та 11 сторінок не виявлено (т. 1 а.с.163-173).

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно із ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази та безпосередньо оцінивши їх, суд приходить до висновку, що вони не підтверджують вини ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, з огляду на наступне.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використані довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна.

З показань лише обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_13 передавала йому грошові кошти для оформлення документів на автомобіль, частину з яких він повернув ОСОБА_13 .

Проте, матеріали даного кримінального провадження не містять жодної заяви від ОСОБА_13 про спричинення їй матеріальної шкоди діями ОСОБА_6 .

У судовому засіданні свідка ОСОБА_13 не допитано, стадія допиту свідків у ході судового розгляду тривала півтора роки, через неявку даного свідка було відкладено низку судових засідань. У ході телефонного виклику свідок ОСОБА_13 в категоричній формі відмовилася приходити до суду. Потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що він та його колишня дружина ОСОБА_13 доглядають за їхньою дитиною-інвалідом в іншому регіоні України, що унеможливлює її прибуття до суду.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_11 , він особисто грошових коштів ОСОБА_6 не передавав.

Об`єктивна сторона незаконного заволодіння транспортним засобом характеризується активними діями, пов`язаними з незаконним заволодінням транспортним засобом, під якими слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.

Заволодіння транспортним засобом має бути незаконним. Це означає, що винна особа всупереч або поза волею власника (користувача), протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 автомобіль «Шкода Октавія», а також ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу йому передала ОСОБА_13 по своїй волі. Цей факт не заперечував і потерпілий ОСОБА_11 .

Тому, з досліджених судом доказів не вбачається умисне, протиправне вилучення автомобіля «Шкода Октавія» у ОСОБА_11 , всупереч його волі.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 об`єктивної сторони даного кримінального правопорушення у виді незаконного заволодіння автомобілем « ОСОБА_18 », оскільки автомобіль «Шкода Октавія» добровільно був переданий ОСОБА_6 .

Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення виражається в прямому умислі. Особа усвідомлює, що протиправно заволодіває чужим транспортним засобом всупереч або поза волею власника (користувача), і бажає це зробити.

Показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не вказують, що обвинувачений ОСОБА_6 мав намір заволодіти коштами ОСОБА_13 , а також автомобілем потерпілого.

Отже, в матеріалах даного кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_6 був умисел на заволодіння коштами ОСОБА_13 та автомобілем потерпілого ОСОБА_11 . Коштів на оформлення автомобіля ОСОБА_6 особисто у ОСОБА_11 не брав, доказів про те, що таку вказівку давав ОСОБА_11 , як у ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду - не здобуто.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 існували цивільно-правові відносини, оскільки звернення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 за допомогою до ОСОБА_6 для продажу автомобіля та оформлення документів свідчить про намір останнього виконати цивільні зобов`язання перед ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. На підставі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

П. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у рішеннях по справах «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 року та «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08.02.1996 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Отже, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів поза розумним сумнівом не доводить його винуватість і не може бути визнана достатньою для ухвалення щодо нього обвинувального вироку. У зв`язку з чим, ОСОБА_6 необхідно визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні ОСОБА_6 є склад даних кримінальних правопорушень.

У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України цивільний позов, заявлений ОСОБА_11 у межах даного кримінального провадження - підлягає залишенню без розгляду.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати, оскільки не доведено, що в діянні ОСОБА_19 є склад даних кримінальних правопорушень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - залишити без розгляду.

Судові витрати пов`язані з проведенням почеркознавчої, авто-товарознавчої та судово-технічної експертиз на загальну суму 3985 грн. 80 коп. віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1