Провадження №: 1-кп/336/879/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 і ч. 2 ст. 258 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 і ч. 2 ст. 258 КК України.

Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого на підставі ухвали суду від 22.04.2024 року продовжений до 21 червня 2024 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, проти задоволення якого не заперечує сторона захисту, про продовження застосування до обвинуваченого під час судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк у шістдесят днів, мотивуючи його наявністю ризиків переховування обвинуваченого від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, відсутність заходу забезпечення кримінального провадження за наявності перелічених ризиків не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченого; застосування ж більш м`яких заходів прямо заборонено кримінальним процесуальним законодавством при здійсненні кримінального провадження щодо справ цієї категорії.

Обвинувачений та захисник не заперечують проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В силу ч. 1 ст. 331 КПК України Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як випливає із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2017, від 23.11.2017 року, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосування запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як зазначено, під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження щодо обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжений судом до 21 червня 2024 року включно.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, про що свідчить усвідомлення ним факту вчинення особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України та громадської безпеки, санкцією одного з яких передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, та безповоротності покарання, а також можливість переміщення на тимчасово окуповану територію України та територію країни-агресора, припущення чого підкріплює зміст обвинувачення про співробітництво з представниками іноземної держави проти суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України.

Ймовірність ризику продовження протиправної діяльності також підтверджує зміст обвинувачення, за яким обвинуваченому інкриміновано здійснення підривної діяльності проти обороноздатності, держаної, економічної безпеки України, а також громадської безпеки, яка складається з кількох епізодів протиправної діяльності, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Дійшовши висновку про доцільність продовження застосування вказаного запобіжного заходу, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, зміст обвинувачення, суспільно-небезпечну обстановку, перебування м. Запоріжжя, де здійснюється провадження, у безпосередній близькості до території ведення активних бойових дій та тимчасово окупованих територій, і приходить до беззаперечного висновку про те, що актуальність заявлених під час обрання найбільш суворого запобіжного заходу не минула.

Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Інкриміновані ОСОБА_6 кримінально карані діяння є особливо тяжкими в розумінні ст. 12 КК України, за вчинення одного з яких передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, тобто вказані злочини за формальним критерієм підпадають під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховує суд і об`єкти злочинного посягання, якими є основи національної безпеки України та основи громадської безпеки.

Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суд з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з викладеного, застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, як слідує із змісту частини четвертої ст. 183 КПК України.

У зв`язку з викладеним, беручи до уваги підстави та обставини, що встановлені статтями 177 та 178 КПК, суд не вбачає передумов для визначення застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314, 315, 395 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового провадження в суді першої інстанції, але не більш ніж на шістдесят днів, а саме: до 18 серпня 2024 року включно.

Початок дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обчислювати з 20 червня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3