Справа № 626/1639/24
Провадження № 1-кп/626/203/2024
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2024 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

Головуючогосудді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Краснограда, матеріали кримінального провадження №0000115 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25.04.2024 року до Красноградського районного суду надійшло кримінальне провадження №0000115 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.

25.04.2024 року ухвалою Красноградського районного суду було призначене підготовче засідання на 26.04.2024 року.

При підготовчому засіданні, клопотань про колегіальний розгляд справи від учасників процесу, в тому числі від обвинувачених, не надходило

26.04.2024 року прокурором в підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

26.04.2024 року ухвалою суду вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 24.06.2024 року, включно.

20.06.2024 року ухвалою суду клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та продовжено строк тримання під вартою та ОСОБА_7 до 18.08.2024 року, включно, а ОСОБА_6 змінено з тримання під вартою на домашній арешт.

16.08.2024 року ухвалою продовжено строк тримання під вартою та ОСОБА_7 до 14.10.2024 року, включно, а ОСОБА_6 домашній арешт до 16.10.2024р.

11.10.2024 року прокурором в підготовчому судовому засіданні повторно було заявлено клопотання про продовження відносно обвинувачених запобіжних заходів, стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а стосовно ОСОБА_6 домашнього арешту на 2 місяці, оскільки сторона обвинувачення вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вагомість приведених ризиків на даний час існує, а зважаючи на введення воєнного стану в Україні їх фактор настання значно збільшується, та жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме: можливості перебуваючи на волі переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків чи потерпілих; продовження вчинення інших злочинів. Також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст.307 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі терміном від 9 до 12 років.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими вищевказаних злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості у вчиненні злочинів, відсутність міцних соціальних зв`язків, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом продовження застосування стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе гарантувати його належну процесуальну поведінку забезпечить виконання завдань кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.

При цьому сам обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечували проти продовження йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати йому домашній арешт, а обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник не заперечували проти продовження домашнього арешту у певний час доби, оскільки вона народила дитину 10.08.2024 року і їй необхідно відвідувати лікарню, робити покупки для немовля, також вона має ряд захворювань.

Таким чином суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею Красноградського районного суду 30.01.2024 року обвинуваченим обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Слідчим суддею Красноградського районного суду 22.03.2024 року обвинуваченим продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до трьох місяців, тобто до 29.04.2024 року.

26.04.2024 року ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 24.06.2024 року, включно.

20.06.2024 року ухвалою суду клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та продовжено строк тримання під вартою та ОСОБА_7 до 18.08.2024 року, включно, а ОСОБА_6 змінено з тримання під вартою на домашній арешт.

16.08.2024 року ухвалою продовжено строк тримання під вартою та ОСОБА_7 до 14.10.2024 року, включно, а ОСОБА_6 домашній арешт до 16.10.2024р.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу..

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи; репутацію , майновий стан; наявність судимостей.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вищезазначених злочинів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та наявність ризиків про які вказує прокурор, а саме, суд вбачає наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме:

1. Переховуватися від суду (п.1 ст.177 КПК України), з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна. Тому, усвідомлюючи даний факт, обвинувачені можуть переховуватись від суду, з метою уникнення покарання, пов`язаного з позбавленням волі, що вказує на наявність даного ризику.

2. Незаконно впливати на свідків (п.3 ст.177 КПК України), обґрунтовується тим, що обвинуваченим стали відомі анкетні дані свідків по кримінальному провадженні, та вони не позбавлені права заявляти клопотання про їх допит, тому перебуваючи на волі зможуть чинити на них тиск. На даний час у судовому засіданні не допитано цих свідків, та у разі якщо обвинуваченим не буде продовжено запобіжний захід, пов`язаний з його ізоляцією, вони зможуть здійснити вплив на свідків.

3. п.5 ч.1 ст.177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останні не працють та не мають джерел доходу, про це також останні повідомили в судовому засіданні.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, передбачених ч.2, 3 ст.307 КК України (82 епізоди), в тому числі в незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується обвинуваченої ОСОБА_6 , то відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, підстави застосування (продовження) запобіжного заходу обвинуваченому обґрунтовуються можливістю настання ризиків, передбачених ч.1 п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме на які посилається прокурор, окрім деяких.

Так, в своєму клопотанні прокурор посилається на кілька ризиків, як на підставу продовження міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає обґрунтованими.

Що стосується вивченням даних про обвинувачену ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти продовження домашнього арешту, то відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, в судовому засіданні вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що остання раніше не судима, до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягалася; має постійне місце мешкання, де мешкає тривалий час; має молодий вік. Відповідно до наданої медичної документації ОСОБА_6 10 серпня 2024 року (тобто два місяці тому) народила дитину. На даний час знаходиться у післяпологовому періоді. Доглядає за немовлям, яке знаходиться на грудному годуванні. Жінка знаходиться у декретній відпустці. Післяпологовий період до 04.10.2024 року. Відповідно до інформаційної довідки ВП №1 ХРУП №3 ГУНП, ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де зарекомендувала себе добре, сварок не вчиняє, спиртним не зловживає, громадський порядок не порушує.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, може забезпечити належну її процесуальну поведінку та його необхідно продовжити.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Поряд з цим для нормального існування особи в умовах воєнного стану, яка два місяці тому народила немовля, що потребує постійне відвідування медичних закладів та придбання дитячого харчування та речей, крім того оскільки на території Харківської області та м.Харкова тривають активні бойові дії, для забезпечення нормальної життєдіяльності, суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

При цьому в разі продовження міри запобіжного заходу просить врахувати, що вона має намір змінити місце мешкання на іншу адресу, а саме АДРЕСА_2 .

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , то відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

4. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

5. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В ході дослідження даних про особу підозрюваної встановлено, що він раніше судимий, має міцні соціальні зв`язки, нещодавно, а саме 10.08.2024 року у нього сумісно з ОСОБА_9 народився спільний син, має постійне місце реєстрації та проживання, будь-яких негативних характеристик на підозрюваного, в матеріалах клопотання не мається, знаходиться під вартою майже 9 місяців, за час перебування в СІЗО, умови перебування не порушував, характеризується позитивно.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ «В. проти Швейцарії» зазначено, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання» її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти («В. проти Швейцарії» (W v Switzerland), 14379/88, 26.01.1993). В своєму рішенні у справі «Адамяк проти Польщі» (Adamiak v Poland), 20758/03, 19.12.2006) Суд нагадує, що в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п.9 ч.1 ст.178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.

Також слідчий суддя(суд), суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 28.1098 у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК, слідчий судця, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Прокопенко проти України», від 5.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п.1 ст.5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

Крім того, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням положень ч.4 ст.194 КПК України, даних про особу підозрюваної, стану її здоров`я, підтримка якої в умовах СІЗО може бути не ефективною, приходить до висновку про можливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

У зв`язку з чим, суд вважає за можливе змінити йому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із покладенням на останнього обов`язків, строком до двох місяців.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

При цьому в судовому засіданні було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з бабусею, у зв`язку з чим слідчий суддя обирає підозрюваній цілодобовий домашній арешт, за місцем його мешкання.

При цьому, відповідно до положень п.1 ч.3 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 перебуває під вартою, а суд обирає міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою, у вигляді цілодобового домашнього арешту, то останнього необхідно доставити до місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де звільнити з під варти.

На підставі викладеного та керуючись ст.177, 183, 193, 314, 334 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, строком на два місяці.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора, судді, суду;

-утримуватись від спілкуванням зі свідками по даному кримінальному провадженню;

- в період з 22-ї години до 06-ї години не залишати місце фактичного проживання, в якому вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , протягом строку дії дано ухвали, за виключенням термінової необхідності відвідування медичного закладу.

Встановити строк перебування під домашнім арештом ОСОБА_6 в межах двох місяців, а саме до 11 грудня 2024 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань.

Контроль за виконанням обвинуваченою ОСОБА_6 ухвали суду покласти на Відділ поліції №1 Харківського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області (ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області / Основ`янський ВП / Червонозаводський ВП) м.Харків, пр-кт Гагаріна, 76.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю-браслету(за його наявності), строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора, судді, суду;

-утримуватись від спілкуванням зі свідками по даному кримінальному провадженню;

-носити електронний засіб контрою браслет (тільки в разі його наявності);

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій закордонний паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд за кордон;

- знаходитись на території домоволодіння, в якому він фактично проживва за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово, протягом строку дії дано ухвали, за виключенням необхідності відвідування правоохоронних органів та суду.

Встановити строк перебування під домашнім арештом ОСОБА_7 в межах двох місяців, а саме до 11 грудня 2024 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (за його наявності).

В зв`язку зі зміною запобіжного заходу, обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно доставити до місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де звільнити з під варти.

Після проголошення даної ухвали, обвинувачений ОСОБА_7 зобов`язаний невідкладно з`явитися до Відділ поліції №1 Харківського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області (ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області / Основ`янський ВП / Червонозаводський ВП) м.Харків, пр-кт Гагаріна, 76 для постановлення на облік, після чого прибути до місця свого проживання.

Копію ухвали вручити обвинуваченим та їх захисникам негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя: