Справа № 478/962/24 Провадження № 1-в/478/202/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ВК № 93 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка подання в.о. начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, до початку відбування покарання: не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В с т а н о в и в:

В.о. начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» звернувся до суду із поданням про застосування умовно - дострокового звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_4 вказуючи на ту обставину, що засуджений з 04.09.2021 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі, характеризується позитивно та довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, у зв`язку з чим заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений та представник ВК № 93 подання підтримали, просили його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор проти задоволення подання не заперечував.

Суд, заслухавши думку представника ВК № 93, прокурора та засудженого, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

З матеріалів особової справи засудженого судом встановлено, що вироком Запорізького апеляційного суду від 27.09.2021 року ОСОБА_4 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України було призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вироком Кропивницького апеляційного суду від 18.04.2022 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В Казанківську виправну колонію № 93 Миколаївської області засуджений прибув 17.06.2022 року.

Як вбачається з подання та підтверджується довідкою про заохочення та стягнення, а також характеристикою засудженого, ОСОБА_4 має шість заохочень за добросовісне відношення до праці з благоустрою місць позбавлення волі та зразкову поведінку, не вчиняє протягом останніх пів року порушень, працевлаштований, дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої йому роботи.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

На момент звернення до суду із даним поданням, засуджений ОСОБА_4 відбув 2/3 строку покарання, невідбута частина строку покарання на момент розгляду подання судом складає 9 місяців 4 дні.

Враховуючи встановлені судом обставини, вирішуючи питання щодо можливого умовно - дострокового звільнення засудженого, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Системний аналіз наведених вище правових норм та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка.

Як вбачається з матеріалів особистої справи засудженого, то відповідний процес перевиховання (виправлення) ОСОБА_4 фактично триває.

Про наведені обставини, свідчать характеризуючі матеріали на засудженого, які містяться в матеріалах його особової справи.

Так, як вбачається з пункту 2 характеристики на засудженого від 31.07.2024 року засуджений ОСОБА_4 хоча й працевлаштований, проте до праці та до виконання поставлених завдань ставиться посередньо. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті та порядку, має не завжди охайний зовнішній вигляд. Виконує під контролем передбачені законодавством вимоги персоналу установи. Не виконує роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок.

Згідно з пунктом 5 характеристики, криміногенними факторами, що сприяють підвищенню ризику вчинення засудженим повторного правопорушення є алкоголь, але засуджений має стійку мотивацію.

З довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджений ОСОБА_4 має 4 стягнення за порушення режиму відбування покарання, яки датовані 2021-2023 роками.

З висновку щодо ступеня виправлення засудженого вбачається лише часткове виконання засудженим індивідуального плану соціально-виховної роботи.

З досліджених судом характеристик засудженого, складених станом на 01.02.2023 року та 24.04.2023 року засуджений характеризується посередньо, що стало підставою для відмови засудженому в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, що вбачається з Витягу з протоколу № 14 від 15.05.2023 року.

Таким чином, станом на травень 2023 року, засуджений не мав заохочень та характеризувався посередньо, що є свідченням відсутності, як такого, процесу перевиховання.

Згідно з витягом з протоколу від 31.01.2024 року № 2 вбачається, що засудженому було відмовлено адміністративною комісією ДУ «Казанківська виправна колонія «№93» в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

Як вказується в самому поданні ВК № 93, то засуджений не порушує режим утримання останні пів року.

Таким чином, з характеризуючих матеріалів особи засудженого ОСОБА_4 вбачається лише певний етап перевиховання (виправлення) засудженого, який фактично розпочався в період з травня 2023 року та є нетривалим та незавершеним на час розгляду судом питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення засудженого.

Крім цього, судом встановлено з подання на засудженого, що свого часу він звільнявся умовно-достроково, а саме: 15.08.2014 року з невідбутим строком покарання в 1 рік 8 місяців та 14 днів, а також 07.08.2017 року з невідбутим строком покарання в 8 місяців 4 дні, проте продовжив вчинення кримінальних правопорушень не виправдавши довіри суспільства.

З огляду на викладене, беручи до уваги особу засудженого, його характеристику, оцінивши його поведінку протягом строку відбування кримінального покарання, суд приходить до висновку, що подання про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_4 не підлягає задоволенню через недоведеність повного виправлення засудженого.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

П о с т а н о в и в:

В задоволенні подання В.о. начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» про застосування відносно ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1