печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві заяву підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від розгляду провадження за клопотанням слідчого ГСУ НП України ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000049 від 12.01.2023 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадження судді ОСОБА_1 , надійшла заява підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від розгляду провадження за клопотанням слідчого ГСУ НП України ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000049 від 12.01.2023 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 вказує, що в нього виникли об`єктивні сумніви в справедливості та неупередженості рішень, що будуть прийняті суддею ОСОБА_4 .

В судове засідання сторони кримінального провадження не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Чинний КПК України не містить строку розгляду заяви про відвід.

Проте, враховуючи, що відвід слідчому судді заявлений в провадженні з розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному під час розгляду клопотання, де були присутні підозрюваний, який доставлений конвоєм, та його захисники, а також, що клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, то після авторозподілу заяви про відвід слідчому суддя судом було вирішено проводити розгляд такої заяви в найкоротший строк.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті заяви у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши заявлений відвід слідчому судді, дослідивши матеріали провадження, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить наступного висновку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у статті 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді (колегії суддів) відвід, який повинен бути вмотивованим відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України.

Суддя виконує свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи у суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, ч.5 ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя безумовно підлягає відводу, визначений ст.ст. 75, 76 КПК України.

Відповідно до статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Обставини, зазначені заявником щодо відводу слідчого судді є власними переконанням, яке нічим не підтверджено. Обставин, за наявності яких слідчий суддя підлягав би безумовному відводу, при розгляді заяви про відвід суддею не встановлено і заявником не доведена їх наявність, оскільки доводи не підтверджують ні її особистої зацікавленості, ні наявності інших підстав для сумніву у неупередженості судді.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. У справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» (Hauschildt v. Denmark) вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено обґрунтованості заявленого відводу та не доведено упередженості слідчого судді ОСОБА_4 що унеможливлювало б постановлення нею об`єктивного судового рішення, та як наслідок встановлено, що підстави, згідно із правилами КПК України, для відводу слідчого судді відсутні.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81, 309 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від розгляду провадження за клопотанням слідчого ГСУ НП України ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000049 від 12.01.2023 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала судді оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1