Справа № 461/2310/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/503/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Згідно з ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Заставу у розмірі 60 560,00 грн, визначену ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.01.2024, та внесену за ОСОБА_7 22.01.2024 повернуто заставодавцю ОСОБА_10 .

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, 16 січня 2024 року, приблизно о 17 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно та в умовах воєнного стану, під час посадки в трамвай №3, шляхом вільного доступу, викрав у неповнолітньої ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «М2101К9А6» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IМЕ1 2: НОМЕР_2 , рожевого кольору, вартістю 3200 гривень, в прозорому чохлі, із карткою мобільного оператора ПРАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 , після чого із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3200 грн.

На вирок суду захисник прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор не погоджується з рішенням суду щодо застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Вважає, що судом не враховано у повній мірі та не надано об`єктивної та всебічної оцінки усім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме: ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого.

Зокрема, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, та знову, через короткий термін після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив тяжкий злочин проти власності.

Стверджує, що судом безпідставно взято до уваги щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання, адже зважаючи на системний характер злочинної діяльності ОСОБА_7 , а також те, що новий злочин він вчинив одразу після звільнення з місць позбавлення волі, каяття ним висловлене з метою уникнення покарання.

Окрім цього, прокурор звертає увагу на відсутність будь-яких даних про наявність законних джерел доходів чи хоча б про намір знайти такі, а зазначене є основною причиною вчинення корисливих злочинів.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КПК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, окрім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, належним чином врахував конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність претензії потерпілої сторони та обставини, що пом`якшують покарання.

Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції у вигляді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстави для посилення покарання, як про це зазначає прокурор у апеляційній скарзі, відсутні.

На переконання колегії суддів, враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з 08.2016 року, діагноз: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психоактивних речовин; знаходився на стаціонарному лікуванні з 03.06.2008р. по 20.06.2008 р. у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» з діагнозом розлади особистості поведінки спричинені ураженням ГМ і його дисфункцією, депресивний синдром; щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, з боку потерпілої жодних претензій до нього немає, то суд першої інстанції обґрунтовано та підставно застосував до нього положення ст. 75 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3