ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1319/24 Справа № 191/2906/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисниці ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.1 ст.259 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.10.2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі, -

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, тобто до 21 серпня 2024 року, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано щодо ОСОБА_7 , підозрюваного за ч.1 ст.259 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На ОСОБА_7 , у відповідності до положень статті 194 КПК України, покладено наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не залишати цілодобово місце проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Досудовим розслідуванням встановлено, 20 червня 2024 року о 16 годині 57 хвилин, ОСОБА_7 , зі свого мобільного телефону «TECNO Pouvoir 3 Air», Model: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-картою: НОМЕР_4 , зателефонував до служби « НОМЕР_5 » та повідомив оператору управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області про те, що в ковбасному відділі приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , закладено «бомбу» (вибуховий пристрій), достовірно знаючи про те, що вказане повідомлення не відповідає дійсності.

Внаслідок завідомо неправдивого повідомленням ОСОБА_7 про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, 20 червня 2024 року о 17 годині 40 хвилин для перевірки інформації та встановлення місцезнаходження вибухового пристрою, вибухових речовин та їх знешкодження у разі виявлення, були задіяні і відвернені від виконання своїх обов`язків чергові наряди поліції Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та фахівці ВЗЗ з ПНС Синельниківського РУ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області.

20 червня 2024 року в результаті перевірки приміщень магазину № 201 ТОВ «АТБ-маркет», розпочатої о 17 годині 40 хвилин, закінченої о 18 годині 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , на момент огляду вибухових пристроїв та вибухових речовин не виявлено.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.259 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що в судовому засіданні стороною обвинувачення надано достатньо доказів щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

Крім того, слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, враховуючи, що наразі у підозрюваного ОСОБА_7 вилучений телефон, іншого він не має, слідчий суддя прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, буде запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погодившись із судовим рішенням, прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі та застосувати щодо підозрюваного за ч.1 ст.259 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, не оспорюючи доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_11 , зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою в частині висновків слідчого судді щодо доведеності ризиків, заявлених у клопотанні слідчого.

Так, сторона обвинувачення вважає, що як у змісті самого клопотання, так і під час його безпосереднього розгляду, прокурором та слідчим роза розумним сумнівом доведено факт існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України доведено з огляду на суворість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим. Також існування даного ризику підтверджується відомостями про особу підозрюваного ОСОБА_11 , який офіційно не працевлаштований, тобто законних джерел доходу не має, а також відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Як додаткову обставину наявності ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду, сторона обвинувачення зазначає введення на території України режиму воєнного стану.

Ризик можливого впливу підозрюваного ОСОБА_11 на свідків у межах даного кримінального провадження підтверджується тим, що дані особи ще не були допитані судом під час судового розгляду справи.

З огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_11 є раніше судимою особою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 КК України, існує ризик можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

На переконання сторони обвинувачення, існування зазначених ризиків у їх сукупності виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і є спів розмірним тяжкості і характеру діяння, інкримінованого ОСОБА_11 та більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, у зв`язку з чим обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що кримінальне правопорушення ОСОБА_11 вчинено у період військового стану, коли всі спеціальні служби працюють понад нормовано та на постійній основі залучаються до ліквідації наслідків війни.

Звертає увагу, що з 2012 року ОСОБА_11 перебуває на обліку у лікаря психіатра та під час надання пояснень висловлював нелогічні та суперечливі відомості щодо подій вчинення ним кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду справи:

- прокурор ОСОБА_10 підтримав подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити;

- підозрюваний ОСОБА_11 та його захисниця ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні Слідчого відділу Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000517, внесене до ЄРДР 20 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 21 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється..

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існує доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті позбавлення волі стоком від двох до шести років.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості підозрюваного вчинити нове кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу, ним було вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, а також з огляду на наявність у підозрюваного ОСОБА_7 судимостей раніше.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено у судовому засіданні як суду першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрюваний може здійснювати вплив на свідків у межах даного кримінального провадження), оскільки такі ризики ґрунтуються лише на припущеннях та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У світлі встановлених обставин справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що з моменту можливого вчинення інкримінованих дій пройшов певний проміжок часу, однак сторона обвинувачення не надала доказів того, що за цей час підозрюваний вчиняв дії щодо перешкоджанню кримінальному провадженню шляхом здійснення впливу на свідків або вчинення інших дій.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливо шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів того, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній вчиняв будь-які спроби щодо переховувався від органу досудового розслідування чи суду, незаконного впливу на свідків, а також інших дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено лише обставини, встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного за ч.1 ст.259 КК України ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 21 серпня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4