Справа № 404/3704/24
Номер провадження 1-кс/404/2267/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 слідчої ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду міста Кропивницького клопотання про надання дозволу на проведення обшуку по кримінальному провадженню 0000256, за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку у домоволодінні АДРЕСА_1 для вилучення речових доказів.

Слідчий підтримав заявлені вимоги.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 25 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий, прокурор повинні забезпечити повне та ефективне проведення досудового розслідування (ст. ст. 36, 40 КПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.(ст. 94 КПК України).

Під час розгляду питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. (ч. 5 ст. 132 КПК України).

У справі «Нечипорук і Ионкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на слідчого/прокурора ( ст. 91-93 КПК України).

Відповідно до ст. 8 Конвенції та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Не можна досягнути справедливого балансу і пропорційності, коли відсутня ознака законності.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що завданням слідчого судді є захист прав учасників кримінального провадження. Захист суспільно важливих відносин не можна виправдати перерахованими істотними недоліками слідчого та прокурора.

Покази свідків є неналежним і недопустимим доказом, оскільки слідчий не надав письмового доручення в порядку ст. 36,40 КПК України на право оперативного уповноваженого допитати свідків, тобто представники сторони обвинувачення не довели повноважень оперативного уповноваженого, який проводив слідчі дії.

Згідно з ч. 3 ст. 224 КПК України, перед допитом, встановлюється особа. Оперативний уповноважений не встановив особу свідків, чим порушив закон.

Порушення порядку допиту виключає можливість використання змісту показів в якості доказу.

Також слідчий подав рапорти оперативних уповноважених.

У будь-якому разі не можна визнати допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження. (ч. 7 ст. 97 КПК України) За таких умов, рапорт є письмовою формою спілкування співробітників Національної поліції, а для учасників кримінального провадження рапорт є завідомо недопустимим доказ, на який не можна посилатись при доказуванні.

Слідчий не зазначив вид, кількість, індивідуальні ознаки речей заявлених на відшуканні та вилучення. Загальне посилання на заявлене до відшукання майно, суперечить правовій позиції ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 7 липня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» вказано, що невизначене формулювання обсягу майна заявлене до обшуку дало органу влади на власний розсуд вирішувати це питання, тобто відноситься до порушеннь ст. 6 Конвенції. Аналогічна позиція ЄСПЛ міститься в рішенні від 15 липня 2003 року у справі «Ернст та інші проти Бельгії», де вказано що відсутність інформації про предмети, що підлягають виявленню та вилученню, надало слідчим широких повноважень, обшуки не були пропорційними. Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що відшукувані речі мають значення для досудового розслідування ( п. 2 ч. 5 ст. 234 КПК України). Запропоноване слідчим словосполучення «речові докази» не розкриває індивідуальних або родових ознак відшуканого майна. Вказана неповнота суперечать принципу юридичної визначеності, що закріплений у ст. 6 Європейської Конвенції. Виявлений недолік є істотними і такими, що виключає можливість задоволення вимог слідчого.

Відповідно до ст. 8 Конвенції та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Порушення конституційної гарантії на недоторканість житла/іншого володіння та проведення обшуку без ухвали слідчого судді є незаконним. Як наслідок, не можна досягнути справедливого балансу і пропорційності, коли відсутня ознака законності.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що відшукувані речі , документи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні ( п. 4 ч. 5 ст. 234 КУПК України)

Клопотання і додатки не містять доказів існування причинного зв`язку між подією злочину та доведеної потреби проникнути до заявленого для обшуку житла/іншого володіння.

Подані до клопотання додатки не містять достатніх підстав ввжати, що відшукувані речі, документи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні.

Представники сторони обвинувачення не надали інших доказів на підтвердження висловлених ними припущень.

Керуючись ст.ст. 206, 233 - 236, 309, 369-372, 376, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні поданого слідчим клопотання про надання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні, АДРЕСА_1 , для відшукання та вилучення речових доказів, відмовити.

Ухвала не оскаржується в апеляційному порядку.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1