Справа № 203/2398/24
Провадження № 1-кс/0203/1630/2024
УХВАЛА

08 липня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

скаржника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представника скаржника захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 09.02.2024 року про закриття кримінального провадження №0002073 від 12.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України,

встановив:

13.05.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) із скаргою на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 09.02.2024 року про закриття кримінального провадження №0002073 від 12.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 09.02.2024 року про закриття кримінального провадження №0002073 від 12.12.2023 року.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив оскаржувана постанова слідчого є незаконною і необґрунтованою, такою, що постановлена передчасно. Слідчим було проведено фактично формальне досудове розслідування. Заявник звернув увагу суду на те, що постановою від 21.12.2023 року слідчий відмовив у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, про що йому стало відомо з тексту постанови про закриття кримінального провадження, яка оскаржується. Тому його не було визнано потерпілим у кримінальному провадженні. Також за твердженнями заявника, слідчим не було допитано суддю ОСОБА_6 , про що не вказано у постанові, не проведено допиту заявника як потерпілого, та слідчий некоректно вказав у постанові, що у своїй заяві від 01.06.2023 року про вчинене кримінальне правопорушення він нібито просить перевірити законність постановленого судом вироку відносно нього. Після відмови заявника від допиту його в якості свідка його більше не допитували та слідчий проігнорував його клопотання про призначення йому адвоката.

З огляду на викладене, заявник звернувся до суду із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 13.05.2024 року, судову справу №203/2398/24, провадження №1-кс/0203/1630/2024, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано канцелярією суду 14.05.2024 року.

Ухвалою суду від 14.05.2024 року було відкрито провадження у справі, призначено розгляд скарги у відкритому судовому засіданні, зобов`язано відповідальних осіб у строк до 16.05.2024 року надати суду матеріали кримінального провадження №0002073.

У чергове судове засідання 08.07.2024 року з`явились заявник, який брав участь у судовому засідання в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3», та його захисник адвокат ОСОБА_4 в залі суду.

Слідчий у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Слідчий виконав вимоги ухвали суду від 14.05.2024 року в частині зобов`язання надання матеріалів кримінального провадження №0002073 від 12.12.2023 року, та надав суду для огляду у судовому засіданні матеріали вказаного кримінального провадження.

Суд, заслухавши думку сторони заявника, на підставі положень ст. ст. 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності слідчого за наявними у скарзі матеріалами, з урахуванням оглянутих матеріалів кримінального провадження.

Захисник заявника у судовому засіданні підтримав вимоги скарги та просив суд їх задовольнити, пояснив суду підстави звернення до суду із скаргою таким чином, як про це вказано вище. Захисник пояснив, що слідчий виніс передчасну постанову, бо ним не були вчинені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, не здійснені дії щодо перевірки законності перебування судді на посаді, не зроблені запити щодо присяги судді ОСОБА_6 .

Заявник підтримав вимоги скарги та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із скаргою пояснив суду таким чином, як про це вказано вище, та пояснив, що він підтримує свого захисника. За твердженнями заявника, слідчий не вчинив будь-яких слідчих дій, не встановив законність місцезнаходження судді, не допитав суддю ОСОБА_6 .

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника та його захисника, вивчивши скаргу та наявні у справі матеріали, оглянувши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002073 від 12.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

Під час судового розгляду скарги судом були оглянуті матеріали кримінального провадження №0002073 від 12.12.2023 року.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР, 12.12.2023 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2023 року, справа №203/4074/23, за заявою ОСОБА_3 від 01.06.2023 року відносно колишнього судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 за фактом самовільного присвоєння владних повноважень.

13.12.2023 року старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 було надано доручення начальнику Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» ОСОБА_7 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, відповідно до яких він доручив: співробітникам оперативного підрозділу ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)»: допитати в якості свідка ОСОБА_3 щодо викладених обставин, надати до управління належним чином завірену копію вироку відносно ОСОБА_3 , на підставі якого останній відбуває покарання в установі, матеріали виконаного доручення просив направити на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

Відповідно до протоколу допиту свідка від 18.12.2023 року, 18.12.2023 року оперуповноважений ОВ ДУ «Криворізька УВП №3» ОСОБА_8 допитав як свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який по суті поставлених питань показав, що оскільки вчиненим ОСОБА_6 стосовно нього кримінальним правопорушенням було завдано значної моральної та фізичної шкоди, наслідки якого досі продовжують тривати у вигляді відбування ним незаконного покарання у виді довічного позбавлення волі, та враховуючи положення ч. 2 ст. 55 КПК України, він не є і не може бути свідком у кримінальному провадженні, та його може бути допитано у кримінальному провадженні як потерпілого за участю призначеного йому захисника. Таким чином, з огляду на викладене, ОСОБА_3 відмовився давати показання в якості свідка та долучив до протоколу його клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, клопотання про призначення йому захисника.

В матеріалах кримінального провадження містяться копії вироку судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_6 , судді ОСОБА_9 , народних засідателів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , від 14.11.2000 року, справа №1-165 2000р., ухвали Верховного Суду України від 16.01.2001 року.

Постановою слідчого від 21.12.2023 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002073 від 12.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, у зв`язку з відсутність підстав.

Листом від 27.12.2023 року слідчий повідомив ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (для повідомлення ОСОБА_3 ) про те, що у слідчого відсутній обов`язок забезпечувати права заявника або свідка на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Постановою слідчого від 09.02.2024 року було закрито кримінальне провадження №0002073 від 12.12.2023 року, у зв`язку з відсутністю в діях судді Дніпропетровського обласного суду ОСОБА_6 та інших суддів вказаного суду складу кримінального правопорушення.

За змістом постанови слідчий вказав, що 18.12.2023 року в ході проведення досудового розслідування на підставі доручення у порядку ст. 40 КПК України, оперативним працівникам ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» в якості свідка було допитано заявника ОСОБА_3 , який показав, що він вважає себе потерпілим у зв`язку з спричиненням йому моральної та фізичної шкоди, що виразилось у відбуванні ним незаконного покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі цього він відмовився давати показання в якості свідка, бо вважає себе потерпілим.

Відповідно до наданої заявником ОСОБА_3 копії листа Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 року на запит ОСОБА_3 щодо надання інформації стосовно складання письмової присяги суддями Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , йому було повідомлено, що з матеріалів особової справи судді ОСОБА_9 вбачається, що вона прийняла присягу судді 16 листопада 1992 року (вперше обрана суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області), 08.12.2016 року Вищою радою юстиції звільнена з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, у зв`язку з виходом у відставку. ОСОБА_6 вперше був обраний народним суддею Новоайдарівського районного народного суду Ворошиловградської області в 1983 році, з січня 1999 року суддя Дніпропетровського обласного суду, з липня 2001 року Апеляційного суду Дніпропетровської області. 08.09.2016 року Верховною Радою України звільнений з посади судді у зв`язку з виходом у відставку. Сформована у суді особова справа не містить відомостей про дату, місце прийняття присяги, оскільки обрання суддею Дніпропетровського обласного суду є не першим призначенням.

У ході проведення досудового розслідування слідчим було встановлено, що суддя Дніпропетровського обласного суду ОСОБА_6 та інші судді вказаного суду, при вказаних обставинах, не привласнювали владних повноважень судді, не перевищували надані їм владні повноваження судді, не вчиняли дії, які явно виходили за межі наданих їм прав чи повноважень, діяли в рамках наданих ним повноважень судді. Заявнику ОСОБА_13 не спричинено будь-якої шкоди, у зв`язку з чим відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 353 КК України, або склад іншого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до положень частин 1, 2, 3, 6 статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до частини 2 статті 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 92 КПК Укра їни, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень статей 93, 94 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до частини 5 статті 110 КПК України, обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом.

Відповідно до частини 5 статті 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до положень статті 48 КПК України, захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.

Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:

1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;

2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;

3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з положеннями статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз обставин кримінального провадження та положень КПК України вказує, що слідчий, закриваючи кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, не здійснив усіх необхідних слідчих та інших процесуальних дій задля проведення повного та всебічного досудового розслідування.

Так, зокрема, слідчим в порядку ст. 93 КПК України не були отримані відомості, документи щодо законності підстав перебування судді ОСОБА_6 на посаді судді, не направлені запити до компетентних органів щодо складання суддею ОСОБА_6 присяги судді, перевірки наявності чи відсутності підстав для складання присяги суддею ОСОБА_6 , не встановлена наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а у разі встановлення події кримінального правопорушення не встановлена наявність або відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, зокрема, суб`єкта, об`єкта та об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Суд також бере до уваги те, що слідчий не надав оцінку тому факту, що 08.09.2016 року Верховною Радою України суддя ОСОБА_6 був звільнений з посади судді у зв`язку з виходом у відставку, що виключає незаконність підстав перебування його на посаді судді та подію кримінального правопорушення, зокрема, на момент ухвалення вироку від 14.11.2000 року відносно заявника. Крім того, за змістом оскаржуваної постанови слідчий не вмотивував належним чином об`єктивний зв`язок між здобутими ним у ході проведення слідчих та процесуальних дій доказів з фактом відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, з огляду на що оскаржувана постанова є невмотивованою.

Суд враховує і те, що в оскаржуваній постанові слідчий посилається на лист та відомості, отримані заявником на його запити. Однак, такі відповіді не були отримані слідчим в рамках здійснення ним досудового розслідування кримінального провадження №0002073. Натомість прийняття постанови про закриття кримінального провадження можливе лише після безпосереднього дослідження й оцінки слідчим доказів, які стосуються кримінального провадження у їх сукупності, а мотивування постанови про закриття кримінального провадження виражається в детальному викладенні тих обставин, які є підставами для закриття кримінального провадження з наведенням необхідних доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Водночас суд враховує те, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, є авторитет органів влади та місцевого самоврядування в частині забезпечення встановленого законодавством порядку реалізації службовими особами владних повноважень. При цьому слідчий 18.12.2023 року допитав заявника в якості свідка, однак ОСОБА_3 відмовився від допиту в якості свідка, вважаючи себе потерпілим. Постановою слідчого від 21.12.2023 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002073 від 12.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, у зв`язку з відсутністю підстав. Вказана постанова є чинною та не скасована, тому у слідчого були відсутні підстави, визначені КПК України, для допиту заявника в якості потерпілого.

При цьому слідчий листом від 27.12.2023 року надав відповідь на клопотання заявника про залучення захисника, в якому, в тому числі, роз`яснив про відсутність підстав для його залучення та роз`яснив йому право оскаржити рішення слідчого з цього приводу. Статтями 48, 49, 52 КПК України чітко визначені підстави для залучення слідчим та обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, та у кримінальному провадженні №0002073 у слідчого був відсутній обов`язок залучати захисника ОСОБА_3 як заявнику, відповідне рішення слідчого є чинним та не скасоване.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що слідчий не виконав свій обов`язок, визначений КПК України, щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, встановлення наявності чи відсутності події кримінального правопорушення, що призвело до передчасного прийняття оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 09.02.2024 року про закриття кримінального провадження №0002073 від 12.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, задовольнити повністю.

Скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 09.02.2024 року про закриття кримінального провадження №0002073 від 12.12.2023 року.

Матеріали кримінального №0002073 повернути до Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, для продовження досудового розслідування.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді складений та проголошений 15.07.2024 року о 17:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1