УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ в ОВС ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000231 від 15.02.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семено - Карпівки Балтського району, Одеської області, українця за національністю, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання.

До Київського районного суду м. Одеси, в рамках кримінального провадження № 0000231 від 15.02.2024 року, надійшло клопотання слідчого СУ в ОВС ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із можливістю застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 1 001 560 грн., що складає 343 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання мотивовано тим, що:

- ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України .

- наявні ризики вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні ;

- застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 оголосив клопотання та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 343 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, посилаючись на обставини викладені в клопотанні та наявність ризиків, які встановлені слідчим у клопотанні Зокрема зазначив, що сума застави визначена з врахуванням об`ємів порубки дерев та спів розмірна з розміром шкоди заподіяної внаслідок тривалого кримінального правопорушення.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, повідомив, що з підозрою не погоджується, оскільки вважав свою роботу законною, так як працював у ОСОБА_7 4 роки . У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання.

Короткий виклад фактичних обставин даного кримінального провадження та змісту поданого стороною обвинувачення клопотання.

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000231 від 15.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

Відповідно до ст. 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

У відповідності до статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

До лісового фонду України не належать:

-зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів;

-окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках;

-самозалісені ділянки у межах населених пунктів з деревами, середній вік яких менше 30 років, та самозалісені ділянки в межах охоронних зон об`єктів енергетики, магістральних теплових мереж, магістральних трубопроводів та інших лінійних об`єктів інфраструктури.

Статтею 19 Лісового кодексу України передбачено, що постійні лісокористувачі зобов`язані дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 86 Лісового кодексу України встановлено, що організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів.

Відповідно до ст.89 Лісового кодексу України охорону і захист лісів на території України здійснюють державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління, та лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України передбачено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 67, ч. 1 ст. 69 Лісового кодексу України, заготівля деревини може здійснюватися у порядку спеціального використання лісових ресурсів; спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Згідно з п.п. 2, 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою КМУ № 761 від 23.05.2007, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого: здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи очищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів; лісорубний квиток видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами Держлісагентства на заготівлю деревини під час проведення рубок головного користування на підставі затвердженої в установленому порядку розрахункової лісосіки; видача лісорубного та лісового квитків здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», кримінальна відповідальність за незаконну порубку лісу (ст. 246 КК України) настає у випадках, коли остання здійснювалася з порушенням нормативних актів, які регулюють порядок порубки дерев і чагарників, у лісах, захисних та інших лісових насадженнях (якщо при цьому заподіяно істотну шкоду), або в заповідниках чи на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.

Зокрема, визнається незаконною порубка дерев і чагарників, вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

Відповідно до п. «з» ч. 2 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII, відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів.

Відповідно до Положення «Про державну лісову охорону», затвердженого Постановою КМУ № 976 від 16.09.2009 року, керівник, головний лісничий, інженери відділу (сектору) всіх категорій, лісничий, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагенствами, входять до складу державної лісової охорони.

Основними завданнями держлісоохорони, згідно з Положенням «Про державну лісову охорону» є здійснення контролю за додержанням вимог лісового та мисливського законодавства, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, запобіганням злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин, організація та координація заходів з охорони державного мисливського фонду.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно на початку червня 2024 року (більш точну дату та час в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим) ОСОБА_7 , будучи представником влади, перебуваючи на посаді майстра лісу філії «Південний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яка має статус працівника правоохоронного органу,усупереч інтересам служби та вимогам ч. 1 ст. 69, ч. 8 ст. 70 Лісового Кодексу України, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, шляхом скоєння злочину проти довкілля, розробив план злочинної діяльності, пов`язаної з незаконною порубкою дерев у лісі, перевезенням, зберіганням та збутом незаконно зрубаних дерев на території філії «Південний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Розуміючи, що реалізація злочинного плану, направленого на систематичну незаконну порубку, перевезення, зберігання та реалізацію незаконно зрубаних дерев на території філії «Південний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», потребує залучення інших осіб, ОСОБА_7 на початку липня 2024 року, у різний період часу, запропонував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 взяти участь у незаконної порубки дерев у лісових насадженнях, яким довів до відому у свій злочинний план, та які дали свою добровільну згоду на участь разом з ним у протиправній діяльності.

Після чого, ОСОБА_7 розподілив між учасниками ролі та функції кожного з співучасників.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді майстра лісу філії «Південний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», що має статус правоохоронного органу, та який згідно посадових обов`язків зобов`язаний здійснювати контроль за правильністю лісокористування, перевіряти додержання лісозаготівельниками та іншими лісокористувачами правил відпуску лісу на пні, правил рубання лісу, та інших видів користування лісом, вживати заходів до усунення виявлених порушень, давати вказівки робітникам щодо усунення порушень лісового законодавства, встановленого порядку ведення лісового господарства і лісокористування, не зважаючи на ті обставини, що він є посадовою особою, ігноруючи надані йому повноваження, постійно передавав інформацію спільникам щодо діяльності органів екологічного контролю, правоохоронних органів, що забезпечувало безпеку викриття незаконної діяльності правоохоронними органами та уникнення контролю і реагування з боку органів місцевої влади, а також підшукував покупців незаконно зрубаного лісу.

При цьому, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 приймали безпосередню участь у вчиненні злочину, а саме: за допомогою заздалегідь підготовлених бензопил, сокир, ручних колунів, здійснювали спилювання та порубку дерев у визначеному ОСОБА_7 місці, після чого завантажували незаконно зрубані дерева до заздалегідь пристосованих автомобілів, перевозили частину незаконно зрубаних дерев до визначеного ОСОБА_7 місця, з метою збуту незаконно порубаних дерев та їх частин.

З метою перевезення незаконно зрубаних дерев, ОСОБА_7 разом із спільниками використовували транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «УАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки ГАЗ 66, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яким користувався, та керував ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_7 , з метою зберігання незаконно зрубаних дерев, використав разом з спільниками у якості складу земельну ділянку, яка розташована біля будинку лісничого АДРЕСА_3 , за координатами 48.036289, 29.590380.

Фінансування учасників незаконного вирубу деревини здійснювалось безпосередньо ОСОБА_7 за рахунок коштів, отриманих від збуту незаконної порубки дерев.

Таким чином ОСОБА_7 своїми навмисними діями, з корисливих мотивів, організував з іншими незаконну діяльність, пов`язану з вирубкою лісу під час воєнного стану, використовуючи ті обставини, що в країні можливості контролюючих органів щодо моніторингу незаконної вирубки лісів є обмеженими, будучи впевненим у безкарності своїх дій, та розуміючи, що шкода, заподіяна лісам надмірними несанкціонованими рубками може призвести до дуже істотних, непорівнянних із вигодами від продажу деревини, негативних наслідків і навіть до екологічної катастрофи, умисно знищував національний зелений ресурс України, що несе реальну загрозу, оскільки може становити небезпеку лісам, людям і живій природі та завдає мільйонних збитків економіці держави, що неприпустимо в умовах воєнного стану при наступних обставинах.

Так, відповідно до обраної собі ролі, ОСОБА_7 визначив місце для незаконної вирубки дерев на території філії «Південний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», а саме земельну ділянку поблизу природного заповідника Діброва Лабушна Балтської територіальної громади Подільського районуза географічними координатами початок 48.043708 північної широти та 29.662712 східної довготи та закінчується координатами 48.046027 північної широти та 29.661187 східної довготи, про що повідомив спільникам.

Так, приблизно на початку червня 2024 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_7 , знаючи про те, що відповідно до статті 4 Лісового кодексу України усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі, належать до лісового фонду України та перебувають під охороною держави, з корисливих мотивів.

Під час воєнного стану, відповідно розробленого плану, маючи намір на незаконну порубку дерев породи «дуб» та інших твердолистяних порід, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на території філії «Південний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», визначили об`єктом свого злочинного посягання дерева, що проростали на земельній ділянці поблизу природного заповідника Діброва Лабушна Балтської територіальної громади Подільського районуза географічними координатами початок 48.043708 північної широти та 29.662712 східної довготи та закінчується координатами 48.046027 північної широти та 29.661187 східної довготи, з лісовим насадженням, таким чином, визначивши дерева породи «дуб» та «ясен» які зростали на вказаних земельних ділянках.

Приступивши до реалізації кримінально протиправного наміру ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел та переслідуючи корисливий мотив, використовуючи заздалегідь заготовлені бензопили, сокири, ручні пили та іншій інвентар, з порушенням Порядку використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 (зі змінами), ст. 69 Лісового кодексу України, не маючи лісорубного квитка, тим самим не маючи права здійснювати порубку дерев, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в денний час доби у період часу з початку червня 2024 року, більш точної дати не встановлено, по 01.10.2024, знаходячись на території земельної ділянки філії «Південний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», поблизу природного заповідника Діброва Лабушна за географічними координатами початок 48.043708 північної широти та 29.662712 східної довготи та закінчується координатами 48.046027 північної широти та 29.661187 східної довготи, здійснили порубку 53 дерев, відділивши стовбури дерев від їх коріння, а саме: дерев породи дуб та інших порід з діаметром у корі біля шийки, а саме:

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 48х37,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 35х36,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 50х37,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 50х46,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 46х43,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 42х45,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 58х51,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 56х56,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 36х38,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 55х48,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 45х44,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 46х56,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 54х50,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 32х35,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 49х51,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 39х54,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 50х46,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 26х39,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 39х30,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 35х28,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 55х50,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 53х57,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 69х69,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 68х100,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 141х110,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 44х59,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 42х45,

-ясен сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 48х48,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 40х41,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 45х48,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 47х52,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 62х60,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 80х44,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 48х45,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 39х42,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 60х50,

-дуб сухий діаметром у корі біля шийки кореня 37х35,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 40х38,

-ясен сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 29х28,

-ясен сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 26х28,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 37х41,

-ясен сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 26х27,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 54х47,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 41х47,

-ясен сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 35х28,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 54х48,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 80х62,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 70х50,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 104х104,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 49х53,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 80х82,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 67х64,

-дуб сироростучий діаметром у корі біля шийки кореня 68х70,

чим спричинили шкоду державі на загальну суму 1078222 грн. 29 коп.

У подальшому ОСОБА_11 у період часу з початку червня 2024 року, більш точної дати не встановлено, по 01.10.2024, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після кожної незаконної порубки деревини, здійснили її перевезення транспортними засобами, а саме автомобілем марки «УАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобілем марки ГАЗ 66, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , до складу-майданчика, який розташований в самому лісі на околиці Балтської територіальної громади Подільського районуОдеської області, біля будинку лісничого за координатами 48.036289, НОМЕР_3 , де зберігали та у подальшому здійснювали збут незаконно видубленої деревини, зокрема ОСОБА_12 , отримуючи за це грошову винагороду в невстановленому розмірі.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у період часу з початку червня 2024 року, більш точної дати не встановлено, по 01.10.2024, державі завдано матеріальну шкоду на суму 1078222 грн. 29 коп., що перевищує шістдесят неоподаткованих мінімумів громадян та є тяжкими наслідками.

За викладених обставин, 15.10.2024 ОСОБА_4 був затриманий згідно зі ст. 615 КПК України, та йому вручене повідомлення про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконна порубка дерев у лісах, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев, вчинені за попередньою змовою групою осіб, що спричинили тяжкі наслідки

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів справи, копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів була отримана підозрюваним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, підставами для обґрунтованої підозри про те, що ОСОБА_4 міг вчинити вказане кримінальне правопорушення, є відомості, які містяться в наданих слідчому судді і досліджених у судовому засіданні джерелах доказів. Що підтверджується, зокрема:

- протоколом огляду місця події, згідно якого було зафіксовано поблизу природного заповідника Діброва Лабушна Балтської територіальної громади Подільського району за географічними координатами початок 48.043708 північної широти та 29.662712 східної довготи та закінчується координатами 48.046027 північної широти та 29.661187 східної довготи 245 метрів над рівнем моря наявність 53 свіжоспилених пнів, утворених внаслідок спилювання ланцюговою пилою сироростучих та сухих дерев породи дуб та ясен;

- розрахунком розміру шкоди заподіяного лісу, здійсненого державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), яка складає 1078222 грн. 29 коп.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що на початку вересня замовив по телефону дрова у ОСОБА_7 , який 16.09.2024 привіз йому автомобілем марки «УАЗ» 8 складометрів дров у м. Балту разом з іншим чоловіком на ім`я ОСОБА_13 ;

- протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання свідку ОСОБА_12 , згідно якого він впізнав ОСОБА_7 як особу, у якого він замовляв дрова, та який 16.09.2024 продав йому 8 складометрів дров та ОСОБА_8 , як того чоловіка, хто приїжджав та привозив дрова разом з ОСОБА_7 ;

- розсекреченими матеріалами НСРД;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Дані, що містяться у наданих слідчому судді копіях матеріалів кримінального провадження № 0000231 від 15.02.2024 можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 246 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи характер вказаного кримінального правопорушення, а також характеризуючи дані відповідно до яких підозрюваний не одружений, офіційно не працевлаштований, відомостей щодо перебування на його утриманні дітей чи батьків похилого віку не надано.

З огляду на вказане слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні

Посилаючись у своєму клопотанні на зазначений ризик, слідчий вказав, що ОСОБА_4 перебуваючи на свободі має можливість незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів та інших підозрюваних (обвинувачених) у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ними показів у ході судового розгляду справи.

Перевіряючи наявність зазначеного ризику, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

На думку слідчого судді, з метою подальшого безперешкодного розслідування по встановленню усіх обставин у цьому провадженні, необхідно обмежити підозрюваного ОСОБА_4 у можливості спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України;

- пред`явлення йому підозри у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні якого, йому може загрожувати покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років;

- на день розгляду клопотання підозрюваному ОСОБА_4 виповнилось повних 45 років, інформації про наявність хронічних захворювань, які б перешкоджали застосуванню запобіжного заходу слідчому судді не надано;

- підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків;

- підозрюваний раніше не судимий, відомостей про застосування до нього раніше запобіжних заходів та про наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення слідчому судді не надано;

- за версією органу досудового розслідування, внаслідок ймовірних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у період часу з початку червня 2024 року, більш точної дати не встановлено, по 01.10.2024, державі завдано матеріальну шкоду на суму 1 078 222 грн. 29 коп.,

Щодо можливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або більш м`якого запобіжного заходу

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані вище ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування застави як основного запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

До аналогічних висновків слідчий суддя доходить і при аналізі інших більш м`яких запобіжних заходів. Зокрема, домашній арешт, в тому числі цілодобовий, не зможе забезпечити обмеження підозрюваного в доступі до технічних пристроїв, що уможливить його спілкування з іншими особами (в т.ч. учасниками кримінального провадження), що також може зашкодити дієвості кримінального провадження на даному його етапі. Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на підозрюваного обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_4 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням особистих характеристик підозрюваного, слідчий суддя приходить висновку, що до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Як вказувалось вище, за інкримінований підозрюваному злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказування, з огляду на правову кваліфікацію та залучення до протиправної діяльності інших осіб, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити максимальний строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Щодо альтернативного запобіжного заходу

Так, з положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вбачається, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Прокурор просив визначити підозрюваному заставу у розмірі 1 001 560 гривень, що складає 343 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, посилаючись на розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Проте, слідчий суддя вважає, що визначена прокурором застава є недостатньо обґрунтованою та сума розміру застави визначена помилково, оскільки, з 01 січня 2024 року відповідно до Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум в Україні для працездатних осіб складає 3 028 грн.

Так відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину (до даної категорії належить підозрюваний ) складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 60 560 грн. до 242 240 грн.).

Разом з цим, відповідно до абзацу другого ч. 5 ст. 188 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, імовірне вчинення ОСОБА_4 злочину з корисливих мотивів, пов`язані з надмірною несанкціонованою виробкою лісу, що призводить до негативних наслідків для екологічної ситуації в країні, саме під час дії режиму воєнного стану в державі, за обставин, як вони викладені у повідомленні про підозру, є підставою для виключного випадку визначення розміру застави.

Визначаючи розмір застави слідчий суддя бере до уваги той факт, що саме підозрюваний ОСОБА_4 приймав участь у незаконній діяльності пов`язану з виробкою лісу, за версією слідства саме ОСОБА_4 здійснював порубку та погрузку деревини, в результаті чого заподіяно шкоду на суму 1 078 222, 29 грн., з підозрою не погоджується, не міцних соціальних зв`язків, що збільшує ризик втечі, а тому на підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що застава має бути визначена у розмірі 132 ( сто тридцять два ) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2024 рік, що становить 399 696 ( триста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот дев`яносто шість ) гривень, оскільки визначення застави саме в такому розмірі буде пропорційно помірною для підозрюваного та може гарантувати належну процесуальну поведінку останнього та виконання ним покладених обов`язків.

За описаних вище обставин альтернативний запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялася б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Крім того, в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, при визначенні альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у зв`язку із встановленням ризиків перешкоджання кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки:не відлучатися за межі України, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками, підозрюваними та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим або прокурором; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Такі обов`язки за своїм характером не будуть занадто обтяжливими для ОСОБА_4 і здатні запобігти реалізації встановлених вище слідчим суддею ризиків.

У випадку внесення застави, строк дії таких обов`язків слід визначити в межах строку досудового розслідування і не більше визначеного строку дії основного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наведених вище обставин, слідчий суддя доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення поданого клопотання.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ в ОВС ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000231 від 15.02.2024 року відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 13 грудня 2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 132 ( сто тридцять два ) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2024 рік, що становить 399 696 ( триста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот дев`яносто шість ) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок НОМЕР_4 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком до 13 грудня 2024 року, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

не відлучатися за межі України, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватися від спілкування з свідками, підозрюваними та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим або прокурором;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання

Слідчий суддя ОСОБА_1