Справа № 461/7403/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/998/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року, -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника КНП ЛОР «Львівська обласна

клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_9

встановила:

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Згідно ухвали, голова лікарсько - психітричної комісії Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" ОСОБА_10 звернувся до суду із заявою щодо зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

В обґрунтування заяви зазначає, що у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 23.11.2022 виконуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 , які були застосовані на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07.08.2014 про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

На підставі ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» 20.06.2024 року ОСОБА_7 оглянутий комісією лікарів-психіатрів (висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 152 від 20.06.2024 року), яка прийшла до висновку: ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шезофренії з безперервним типом перебігу, виражиним змішаним типом дефекту. Стан ремісії. Враховуючи досягнення стану ремісії, за своїм психічним станом, застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізвції до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано змінити примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На дану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, заяву КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 на застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задоволити, змінити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 на застосування примусових заходів медичного характеру вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В обґрунтування вказує, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якший (у даному випадку надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку) необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.

Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, розглянувши заяву КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про зміну примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , необґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Звертає увагу, що із висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовується примусові заходи медичного характеру, №152 від 20 червня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_7 на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, виражений емоційно-вольовій тип дефекту, стан ремісії. Враховуючи досягнення стану ремісії, за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В результаті проведеного обстеження лікарями встановлено, що психічний стан ОСОБА_7 стабілізувався, загрози з боку оточення дезактуалізувались, втратили афективну насиченість, вплив на поведінку, антисоціальних тенденцій не виявляє, агресивних дій не вчиняє, критичний до скоєного, досягнуто розуміння ним про необхідність постійного медикаментозного лікування на тлі хронічного психічного розладу з вираженим шизофренічним дефектом.

Крім цього, просить суд апеляційної інстанції врахувати тривалість застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, анамнез його хвороби, те, що на даний час суспільної небезпеки він не представляє. Зі слів лікаря, його завжди навідує його мати, яка має з ним тісний зв`язок і в разі зміни примусових заходів медичного характеру на амбулаторне лікування ОСОБА_7 буде проживати разом із нею.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, виступ захисника та особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, представника КНП ЛОР "ЛОКПЛ" які підтримали подану апеляційну скаргу та прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за письмовою заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про психіатричну допомогу", якщо буде потреба продовження госпіталізації в примусовому порядку понад шість місяців, представник психіатричної установи повинен направити в суд за місцем знаходження психіатричної установи заяву про продовження такої госпіталізації.

Як передбачено, ч.4 ст.19 Закону "Про психіатричну допомогу" особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на шість місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно.

Згідно з вимогами ст. 514 КПК України, продовження зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 152 від 20.06.2024 року, ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шезофренії з безперервним типом перебігу, вираженим змішаним типом дефекту. Стан ремісії. Враховуючи досягнення стану ремісії, за своїм психічним станом, застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізвції до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано змінити примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява психіатричного закладу про заміну ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, з урахуванням конкретних обставин справи, є передчасною та необґрунтованою.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що, оскільки наданий час ОСОБА_7 продовжує страждати психічним захворюванням, висновок лікарської комісії є передчасним, оскільки з встановлених ним обставин на переконання суду не вбачається того, що внаслідок здійсненого лікування в процесі у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом стан здоров`я ОСОБА_7 настільки змінився, що на даний час відпала потреба в примусовій госпіталізації.

Необхідність застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , зумовлена тим, що досягти повноцінної ремісії у психічному стані хворого не вдалося, змін на помітне покращення не відбулося, психічний стан залишається нестабільним.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не врахував, що зі слів лікаря, його завжди навідує його мати, яка має з ним тісний зв`язок і в разі зміни примусових заходів медичного характеру на амбулаторне лікування ОСОБА_7 буде проживати разом із нею є необґрунтованими, зважаючи на те, що в матеріалах провадження відсутня заява матері ОСОБА_11 чи будь кого іншого про бажання опікуватися ОСОБА_7 , не надходили такі заяви і до апеляційного суду.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З огляду на зазначене, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року щодо Землянського слід залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4