Справа № 464/2799/24
пр.№ 1-кп/464/363/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000275 від 31.03.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підкамінь Рогатинського р-ну Івано-Франківської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

ОСОБА_3 пропонував службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_3 30.03.2024 близько 20.15 год., будучи водієм автомобіля марки «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , розуміючи наслідки його можливого притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, неодноразово висловлював до старшого лейтенантка ОСОБА_6 , який був у форменому одязі, словесну пропозицію надати йому неправомірну вигоду в сумі 500€, апелюючи перед останнім можливістю надати таку суму грошових коштів та маючи намір викликати бажання в працівника поліції отримати неправомірну вигоду від нього, створити переконання про необхідність вирішення даного питання про непритягнення його до адміністративної відповідальності саме шляхом отримання від нього неправомірної вигоди у такій сумі, чим і завершив свій злочинний умисел, спрямиований на реалізацію пропозиції неправомірної вигоди службовій особі.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та підтвердив, що вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема вказав, що 30.03.2024 близько 20.15 год. в стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем марки «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 . Так, на вул. Зелена, 301, у м. Львові був зупинений працівниками поліції, які запропонували пройти йому огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що погодився. За результатами проведеного огляду, його перебування в стані сп`яніння підтвердилось, а тому, оскільки розумів наслідки вчиненого та те, що за його дії передбачена відповідальність, зокрема у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, запропонував працівникам поліції грошові кошти у розмірі 500€. Зазначив, що усвідомлював, що пропонував кошти працівникам поліції, які були одягнені у формений одяг, з метою уникнення відповідальності за ст. 130 КУпАП. Розуміє, що вчинив не правильно, щиро кається та шкодує про вчинене. Із матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просив суд проводити спрощений порядок дослідження доказів.

Заслухавши думку учасників провадження, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення спрощеного дослідження доказів підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованого злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини вчинення ним пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в його інтересах, як того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Кваліфікуючи діяння ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 369 КК України суб`єкт злочину, серед іншого, підлягає кримінальній відповідальності за пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

При цьому, суд погоджується з висновками ВС, викладеними у постанові від 25.05.2023 у справі № 463/4324/18, що складовою частиною об`єктивної сторони вказаного складу злочину є наявність у службової особи, якій передається неправомірна вигода, повноважень на вчинення чи невчинення в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

У зв`язку із цим, суд зважає, що згідно ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

В силу ч.1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції, зокрема ст. 130 КУпАП.

Згідно ч.3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонує патрульна поліція.

Статями 17 та 20 вищевказаного Закону передбачено, що поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Поліцейські мають єдиний однострій, на котрому розміщується спеціальний жетон.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

З цього слідує, що поліцейський, перебуваючи у відповідному однострої, наділений повноваженнями на застосування поліцейських заходів, зокрема реагування на правопорушення визначені КУпАП, є уповноваженим суб`єктом на прийняття рішень з даного приводу.

За таких обставин судом встановлено, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що здійснював керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП, вказаний факт було встановлено працівниками поліції після проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння, розуміючи, що працівники патрульної поліції є службовими особами уповноваженими на складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, маючи намір уникнути адміністративної відповідальності, пропонував поліцейському грошові кошти, за невчинення дій адміністративного характеру, що призвели б до притягнення його як водія до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищевикладене, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 369 КК України, оскільки він пропонував службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7(зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

У зв`язку із цим, при призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з яким, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 369 КК України, є нетяжким злочином.

Крім того, згідно з приміткою ст. 45 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, є корупційним правопорушенням.

Суд, при вивченні особи обвинуваченого встановив, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Підкамінь Рогатинського р-ну Івано-Франківської обл., громадянин України(а.с. 58-63), з середньою спеціальною освітою, одружений, працевлаштований електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування в ТОВ НВП «Техноваги» (а.с 26), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27), на обліках у КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» та КНП ЛОР «ЛОКПД» (а.с. 66-68), раніше не судимий (а.с. 64), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 28), пенсіонер (а.с. 29), притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 23-25).

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд відносить визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, згідно обвинувального акту не встановлено.

При цьому суд звертає увагу, що кримінальне правопорушення вчинено 30.03.2024 о 20.15 год, тобто після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, результат котрого був позитивним (1,96%), що підтверджено постановою Сихівского районного суду м.Львова від 25.04.2024.

В силу п. 13 ч.1 с. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається, зокрема вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Зважаючи на те, що стороною обвинувачення вказана обставина не врахована при складенні обвинувального акту, суд, з метою недопущення погіршення становища обвинуваченого, не може визнавати таку, що обтяжує покарання, однак бере до уваги, як обставину, що характеризує особу обвинуваченого.

З досудової доповіді щодо ОСОБА_3 вбачається, що результати оцінки обвинуваченого показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також рівень його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції для суспільства.

При визначенні виду покарання суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив нетяжкий корупційний злочин, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою похилого віку, так як є пенсіонером, одружений, має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується, визнав вину та щиро покаявся у скоєному, осудив свою протиправну поведінку, давав визнавальні покази, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті злочину, поведінку під час судового слідства, не оспорював фактичних обставин у справі, висновки органу пробації про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик ймовірної небезпеки для суспільства, а тому прийшов до переконання про призначення покарання в межах санкції передбаченої ч.1 ст. 369 КК України у виді штрафу, оскільки перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без умов ізоляції його від суспільства, так як позбавлення волі при цих обставинах становитиме надмірний тягар для нього, а обмеження волі не можу бути застосовано, як до особи пенсійного віку.

При цьому при альтернативності міри покарання у виді штрафу визначеної санкцією ч.1 ст. 369 КК України від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд погоджується з позицією прокурора, що вчинений злочин відноситься до діянь що становлять особливу небезпеку не тільки для суспільства, але для правового порядку в державі в цілому, котра на даний час перебуває в умовах воєнного стану. Одночасно, суд також зважає на те, що покарання мінімальній межі, не виконувати його мети, зважаючи на вид міру адміністративної відповідальності передбаченої за ч.1 ст. 130 КУпАП, котрої бажав уникнути, розмір запропонованої вигоди, котру мав намір надати поліцейському, а також те, що будучи у стані алкогольного сп`яніння, після застосування поліцейських заходів (зупинка автомобіля, проведення огляду) належних висновків для себе не зробив, а задля приховування протиправних дій реалізував злочинний умисел, що свідчить про зухвалість такої поведінки. У зв`язку із цим, суд прийшов до переконання, що міру покарання слід визначити у розмірі одна тисяча п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Судових витрат в кримінальному провадженні немає.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Так, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами в даному кримінальному провадженні визнано два DVD-R диски до протоколу від 08.04.2024 зняття показань технічних приладів та технічних засобів, а саме: відеозаписи з портативних (нагрудних) відеореєстраторів працівників екіпажу №401 ( ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ) по указаній вище події та відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля, що перебував у розпорядженні екіпажу №401 за період часу з 19.20 год. до 21.20 год. 30.03.2023 (а.с. 57).

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 50, 65-67 КК України, ст. 100 КПК України, керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі одна тисяча п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Речові докази у справі після набрання вироком законної сили:

-два DVD-R диски до протоколу від 08.04.2024 зняття показань технічних приладів та технічних засобів, а саме: відеозаписи з портативних (нагрудних) відеореєстраторів працівників екіпажу №401 ( ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ) по указаній вище події та відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля, що перебував у розпорядженні екіпажу №401 за період часу з 19.20 год. до 21.20 год. 30.03.2023 залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000275 від 31.03.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1