14.08.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/59/24
Справа № 940/1282/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

неповнолітньої потерпілої: ОСОБА_7

законного представника

неповнолітньої потерпілої: ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Тетієві кримінальне провадження № 0002484 від 08.07.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Стадниця Тетіївського району Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, невійськовозобов?язаного, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачає кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 156 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту встановлено, що 26.06.2023 року неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 приїхала в гості на літні канікули до баби ОСОБА_10 та діда ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 . 30.06.2023 року у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він вважав своє внучкою, з метою задоволення власної статевої пристрасті.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення розпусних дій відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , ОСОБА_5 30.06.2023 року близько 22 год., перебуваючи у власному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов до кімнати, у якій перебували неповнолітня ОСОБА_7 зі своїм малолітнім братом ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де діючи умисно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку та яку він вважав своєю внучкою і членом сім`ї, які здатні викликати моральне розбещення останньої, порушити її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, сів на дивані поряд із неповнолітньою ОСОБА_7 та простягав свої руки під її одяг та спідню білизну, непристойно торкаючись її статевих органів, тобто вчиняв розпусні дії щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку та яка є членом його сім`ї.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України не визнав. Маючи фізичні вади (погано розмовляє) в присутності свого захисника обвинувачений в письмовій формі зазначив, що 30.06.2023 року вечором його дружина сварила ОСОБА_12 за те, що вона виключила холодильник та поставила заряджати свій телефон, після чого він підійшов до неї, щоб пожаліти, обійняв та поцілував її у щічку, поганих намірів щодо неї в нього не було, бо йому 77 років і він хвора людина. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просить суд визнати обвинуваченого ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, посилаючись на відсутність належних і допустимих доказів вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також вважає невірною правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 156 КК України, оскільки ОСОБА_5 не є членом сім`ї неповнолітньої ОСОБА_7 , він лише є вітчимом вітчима ОСОБА_12, і його вона просто називала дідусем.

Незважаючи на зазначену позицію обвинуваченого ОСОБА_5 та повне невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, в ході судового розгляду кримінального провадження, його вина підтверджується сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду з урахуванням їх достатності та взаємозв?язку для ухвалення вироку. Зокрема, частково показаннями самого обвинуваченого, показаннями неповнолітньої потерпілої, представника неповнолітньої потерпілої, свідків, висновками психолога за результатами опитування ОСОБА_7 та за результатами опитування ОСОБА_11 , висновками судово-психіатричного експерта № 461 та № 462 від 29.07.2023 року, а також дослідженими письмовими доказами.

Зокрема, неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , допитана в порядку ст. 354 КПК України показала суду, що вона проживає з мамою, вітчимом та братом у м. Києві. У її вітчима в АДРЕСА_1 проживає мама ОСОБА_10 з вітчимом ОСОБА_5 . Коли розпочалася війна, то з лютого 2022 року по березень 2022 року вони з сім`єю проживали у них, вона навчалася в Стадницькій гімназії, де в неї з`явилося багато друзів, із якими вона продовжувала спілкуватися після повернення додому. 26.06.2023 року вона приїхала без батьків в с. Стадниця до ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , а брат ОСОБА_17 вже був там, бо приїхав раніше. Після приїзду вона помітила, що ОСОБА_5 був незадоволений тим, що вона приїхала, але, в цілому, між ними були добрі стосунки, вона називала його дідусем. 30.06.2023 року після зустрічі з подругами, вона повернулася додому близько 21 год. На той час ОСОБА_10 з подругою сиділи в літній кухні та вживали алкоголь, а вона пішла в будинок, де сиділа біля морозильної камери та дивилась телефон. Близько 22 год. в будинок зайшла ОСОБА_10 та стала на неї сваритись, що вона відключила з розетки морозильну камеру та поставила заряджатися телефон і сказала їм з братом ОСОБА_17 лягати спати. Коли вони вже з братом були в своїй кімнаті і сиділи на дивані, який розташований у прохідній кімнаті дому, до них прийшов ОСОБА_5 та сів поруч із нею, став розпитувати про маму, про те, чи прилітають ракети в Київ. Коли вона йому відповідала, то він обіймав її, гладив рукою по животі, грудях та спині під майкою, також цілував у шию та щоки, потім став стискати груди. В той час брат грався в телефоні, а вона його періодично штовхала, щоб він не заснув, бо їй було страшно і некомфортно, а дідусь говорив йому щоб він засинав, але коли дід її торкався, то брат не спав і все бачив. Приблизно через 15 хв. дід вийшов з кімнати, а вона в цей час в додатку «Телеграм» написала своїй подрузі, що до неї чіплявся дід. Через декілька хвилин він знову повернувся до кімнати та почав розпитувати про обстановку в Києві, а також знову почав гладити її груди, засунувши руку під майку, також гладив її ноги та стегна, а вона в цей час відповідала на його запитання. Потім дід засунув руку під спідню білизну та почав чіпати її геніталії. Вона відкинула його руку та вибігла з кімнати, сказавши йому, що йде в туалет. На вулиці вона зателефонувала подрузі ОСОБА_31 та розповіла про домагання діда, яка порадила їй розповісти про це мамі. Повернувшись в будинок, вона побачила доньку ОСОБА_10 - ОСОБА_13 та розповіла їй, що дід до неї приставав, а вона сказала нікому про це не розповідати. Наступного дня вранці вона почула сильні крики. У веранді сварилися баба ОСОБА_10 , її доньки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_13 кричала до діда, говорила, що зарубає його за те, що він чіпав дитину. ОСОБА_15 у неї запитала, чи дійсно дід до неї приставав, вона це підтвердила, але дід все заперечував. ОСОБА_16 спершу сказала, що й раніше таке було, що дід чіплявся до другої її доньки проте потім попросила її щоб вона про це не розповідала мамі та вітчиму, на що вона погодилась та не відразу розповіла мамі, бо не хотіла сварок у своїй родині і боялася звинувачень на свою адресу, а також хотіла ще залишитись в селі щоб спілкуватися з подругами. На наступний день під час зустрічі із подружками вона розповіла їм, що до неї чіплявся дід. Коли вона з ОСОБА_17 повернулися до Києва, то він розповів мамі, що дід до неї приставав. Також вказала, суду, що раніше дід її ніколи не обнімав та не цілував.

Малолітній свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допитаний в порядку ст. 354 КПК України показав суду, що ОСОБА_7 - це його сестра, із якою він в червні 2023 року проживав в с. Стадниця Білоцерківського району Київської області у бабусі ОСОБА_10 та діда ОСОБА_5 . Одного дня ОСОБА_12 пішла гуляти з подругами. ОСОБА_18 повернулася з дня народження п`яна і лягла спати, потім прийшла ОСОБА_12 . В будинку у бабусі вони з ОСОБА_12 спали на одному дивані в прохідній кімнаті: він біля стіни, а сестра - з краю. В той вечір вони із сестрою «сиділи» кожен у своєму телефоні, лежачи в ліжку. Близько опів на одинадцяту ночі до них прийшов дідусь. Він сів на край дивана і почав розмовляти з ОСОБА_12 , також почав її обіймати, цілувати, гладити і залазити під шорти рукою. Він у цей час лежав на боці, обличчям до сестри і діда, який бачив, що він не спить та говорив йому засинати, але він не міг заснути, бо йому було страшно за ОСОБА_12 , яка трусилася і була налякана. Дідусь, не зважаючи на те, що він не спить продовжував свої дії відносно сестри, яка відкинула його руку, сказала, що хоче до туалету, встала і вибігла у двір, дід також вийшов з кімнати, після чого він заснув. ОСОБА_12 попросила його не розповідати мамі про те, що сталося, але він розповів усе мамі після повернення додому. Наступного дня вранці коли він прокинувся, то побачив, що ОСОБА_12 і бабуся сиділи на дивані а тьотя ОСОБА_19 кричала до діда, що вона його зарубає. Також вказав, що раніше дід ні його, ні ОСОБА_12 не цілував, і не обіймав.

Представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 в судовому засіданні показала суду, що потерпіла ОСОБА_7 - це її дочка, ОСОБА_11 - син. Коли розпочалася війна, то з лютого 2022 року по березень 2022 року вони з сім`єю проживали в АДРЕСА_1 у матері та вітчима її чоловіка ОСОБА_20 - ОСОБА_10 та ОСОБА_5 . Дочка навчалася в Стадницькій гімназії, де в неї з`явилося багато друзів. 09.06.2023 року син із чоловіком поїхав у село, де залишив його у бабусі з дідом. В кінці червня 2023 року в село приїхала і ОСОБА_12 . Після повернення із села додому син ОСОБА_17 їй розповів, що до ОСОБА_12 приставав дід, гладив її під футболкою і залазив під шорти, а йому казав лягати спати. Він дуже боявся за сестру і злився на діда. Вказала суду, що під час їхнього проживання в селі, обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово приставав і до неї, про що вона повідомила своєму чоловіку. Запитавши у ОСОБА_12 що сталося і чому вона не розказала їй про це, дочка розповіла про розпусні дії діда та сказала, що боялася розповідати, бо не хотіла сварки в сім`ї та думала, що її вітчим поб`є діда ОСОБА_5 . Після розмови з дочкою вона зателефонувала до ОСОБА_10 і запитала, чому вона приховувала те, що сталося, на що остання просила її не подавати заяву до поліції, проте 08.07.2023 року вона звернулася до Дніпровського УП ГУНП із заявою про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав суду, що обвинувачений ОСОБА_5 - це його вітчим, а потерпіла - падчерка, яку він виховує з дитинства. Коли розпочалася війна, він привіз сім`ю проживати до своєї матері ОСОБА_10 та вітчима ОСОБА_5 в с. Стадниця Білоцерківського району Київської області, де вони жили до березня 2022 року. ОСОБА_12 відвідувала Стадницьку гімназію, подружилася з місцевими дітьми. Мати була не проти, щоб діти жили у них, а ОСОБА_5 був не дуже задоволений цим. Сина ОСОБА_17 він привіз у село 09.06.2023 року, а ОСОБА_12 приїхала наприкінці червня 2023 року. У дружини з його вітчимом не склалися відносини, вона повідомляла його про те, що він приставав до неї (вчиняв розпусницькі дії). Після повернення із села додому син ОСОБА_17 розповів їм з дружиною про те, що дід ОСОБА_5 приставав до ОСОБА_12. Після розмови із ОСОБА_12 , яка підтвердила що дід вчиняв щодо неї розпусницькі дії, вони звернулися із заявою до поліції. В розмові з ним мама і сестри все заперечували.

Із показань свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений - це її чоловік, а потерпіла - це дочка її невістки від першого шлюбу. З лютого 2022 року коли розпочалася війна по березень 2022 року сім`я її сина ОСОБА_20 проживала у них в с. Стадниця Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_12 ходила в сільську школу, подружилася з дівчатками. В червні 2023 року діти ОСОБА_17 і ОСОБА_12 проживали у них без батьків, вона не була проти цього. Діти спали разом на одному дивані у прохідній кімнаті будинку. 30.06.2023 року вечором вона виявила, що ОСОБА_12 відключила холодильник і включила заряджатися свій телефон, тому зробила їй зауваження, сказала йти спати і сама теж пішла в свою кімнату відпочивати. Чоловік почувши, що вона насварилася на онуків, вийшов до них, трохи побув біля ОСОБА_12, а коли повернувся то вона вже спала і нічого не бачила. Наступного ранку ОСОБА_12 розповіла їм з ОСОБА_13 , що дід до неї приставав, обіймав її, цілував, на що вона відповіла, що не бачить в цьому нічого поганого, бо він і вдень її цілував та обіймав. Чоловік їй сказав, що він просто обійняв та поцілував ОСОБА_12 , бо пожалів її, а розпусних дій не вчиняв. Після того, що нібито сталося, ОСОБА_12 ще тиждень у них жила, а потім діти поїхали додому в Київ.

Неповнолітній свідок ОСОБА_21 , допитана в порядку ст. 354 КПК України показала суду, що ОСОБА_22 - це її подружка, із якою вона познайомилася, коли остання під час війни навчалася Стадницькій гімназії. В червні місяці 2023 року ОСОБА_12 знов приїхала в с. Стадниця в родину ОСОБА_10 та ОСОБА_5 30.06.2023 року близько 22 год. ОСОБА_12 їй написала, що дід її домагався. Коли вони зустрілися, то ОСОБА_12 розповіла їй, що дід ОСОБА_5 торкався її інтимних зон, вона була пригнічена, боялася повертатися до будинку. Разом вони вирішили, що ОСОБА_12 розповість усе мамі як повернеться в Київ. Зазначила, що на досудовому розслідування її телефон оглядали та зробили скріншот її переписки із ОСОБА_12 .

Законний представник неповнолітньої ОСОБА_21 - мама ОСОБА_23 показала, суду ОСОБА_22 дружила з її дочкою ОСОБА_24 , вони разом навчалися у школі, дівчинка приходила до них додому. Їй відомо, що вона приїхала на канікули до родини ОСОБА_5. Спочатку дочка їй нічого не розповідала про цю подію. Але коли під час досудового розслідування оглядали телефон її дочки, то вона побачила переписку з ОСОБА_12 , в якій остання писала про те, що дід ОСОБА_5 непристойно приставав до неї.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала суду, що обвинувачений - це її батько, а ОСОБА_22 - падчерка її брата ОСОБА_20 , із якою вона перебуває в нормальних стосунках. Про подію, що сталася, їй розповіла мама ОСОБА_10 01.07.2023 року. В присутності ОСОБА_12 вона запитала у батька чи відповідає дійсності те, що розповідає ОСОБА_12 , на що він пояснив, що звечора баба на неї насварилася, а він прийшов до неї, щоб заспокоїти, бо вона плакала, жодних розпусних дій він не вчиняв. Разом з тим ОСОБА_12 їй розповіла, що коли вона лежала в ліжку, дід підійшов до неї, обійняв, поклав її руки на груди. ОСОБА_17 сказав, що він нічого не бачив, бо спав. ОСОБА_12 просила не розповідати батькам про цей випадок, тому вона їм і не дзвонила.

Свідок ОСОБА_26 показала суду, що обвинувачений - це її батько, тому в силу ст. 63 Конституції України відмовилася давати показання щодо нього.

Зазначені покази свідків та обвинуваченого судом оцінені у відповідності до вимог КПК України щодо їх очевидності, допустимості та достатності, з урахуванням інших досліджених судом доказів сторони обвинувачення.

При ухваленні вироку суду суд бере до уваги тільки покази обвинуваченого та свідків, отримані безпосередньо в судовому засіданні.

Вказаними показаннями свідків, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини, регламентовані ст. 91 КПК України.

У судовому засіданні безпосередньо досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення:

-Витяг з ЄРДР від 08.07.2023 року, із якого вбачається, що ОСОБА_8 звернулася із заявою про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за те, що він 30.06.2023 року близько 22 год. в АДРЕСА_1 вчиняв розпусні дії відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.-145);

-Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.07.2023 року від ОСОБА_8 із відеозаписом протоколу допиту малолітнього свідка від 10.07.2023 року. (а.с.147-148);

-Висновок психолога за результатами проведення опитування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в «зеленій кімнаті», із якого встановлено, що за результатами проведеного опитування ОСОБА_7 було виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді дитини про психотравмувальну подію, а саме - сексуальне насильство. (а.с.-149-153);

-Висновок психолога за результатами проведення опитування ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із якого встановлено, що за результатами проведеного опитування ОСОБА_11 було виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді дитини про психотравмувальну подію, а саме - особисте свідчення сексуального насильства щодо його сестри (а.с.-154-157);

-Заява ОСОБА_23 про надання дозволу працівникам поліції на огляд телефона її дочки ОСОБА_21 (а.с.-158);

-Протокол огляду предмета від 04.05.2023 року, із якого встановлено при огляді мобільного телефону ОСОБА_21 виявлено мобільний телефон НОМЕР_1 підписаний « ОСОБА_27 », при перегляді мобільного додатку «Телеграм» наявне листування із цим контактом та під час огляду телефону зроблено знімки листування із цим контактом, в якому потерпіла ОСОБА_7 повідомляє про вчинення обвинуваченим розпусницьких дій щодо неї (а.с.159-164);

-Висновок судово-психіатричного експерта № 461 від 27.09.2023 року стосовно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із якого встановлено, що розумовий розвиток ОСОБА_28 відповідає його віковому періоду. Він з урахуванням рівня розумового розвитку та вікового періоду міг правильно сприймати фактичну сторону обставин, які досліджуються в кримінальному провадженні та давати щодо них відповідні свідчення. Йому не притаманна схильність до фантазування, які могли б здійснити вплив на характер його свідчень. (а.с.165-166);

-Висновок судово-психіатричного експерта № 462 від 27.09.2023 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із якого встановлено, що розумовий розвиток ОСОБА_29 відповідає її віковому періоду. Вона могла правильно розуміти характер та значення вчинених з нею дій та чинити помірний опір та правильно сприймати обставини, які мають значення у кримінальному провадженні та давати щодо них відповідні покази. Їй не притаманна схильність до фантазування, до навіювання, яке виходить за межі норми її вікового періоду. ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих їй дій перебувала в стані розгубленості, відчувала страх, що здійснило вплив на її здатність чинити повноцінний опір. У ОСОБА_7 в даний час відмічаються зміни в емоційно-вольовій сфері, які пов`язані з діями, які були скоєні відносно неї, у вигляді емоційної лабільності, неприємних емоційних відчуттях, небажанні згадувати дану подію, але її психічний розвиток перебігає згідно віку, її міжособистісні контакти з оточуючими не порушені. (а.с.0167-169);

-Характеристика учениці 9-Б класу ОСОБА_7 ;

-Характеристика учня 3-Б класу ОСОБА_11 ;

-Заява ОСОБА_8 на огляд мобільного телефону дочки ОСОБА_7 (а.с.172)

-Протокол огляду предмета від 23.10..2023 року, із якого встановлено при огляді мобільного телефону ОСОБА_7 виявлено, що мобільний номер НОМЕР_2 підписаний «бейба», мобільний номер НОМЕР_3 підписаний «ирулик», при перегляді мобільного додатку «Телеграм» наявне листування із вказаними контактами та під час огляду телефону зроблено знімки листування із цими контактами, в якому потерпіла ОСОБА_7 повідомляє про вчинення обвинуваченим розпусницьких дій щодо неї (а.с.173-185);

-Протокол огляду місця події від 18.10.2023 року із ілюстративною таблицею (а.с.186-194);

Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому ст.85 КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст. 156 КК України кваліфікуючими ознаками злочину є вчинення розпусних дій членами сім`ї чи близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого або піклування про нього.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Кримінального кодексу України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у спільному шлюбі.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Відтак, враховуючи надання власниками будинку згоди на проживання потерпілої у їх будинку, відвідування школи в АДРЕСА_1 , спільне проживання обвинуваченого та ОСОБА_7 тривалий час, наявність спільного харчування, надання взаємної допомоги, наявність усних домовленостей про порядок користування будинком, сприйняття обвинуваченим та потерпілою одне одного як дідуся та онуки, оскільки в повсякденному житті, вони так зверталися один одного, на думку суду, свідчить про реальність сімейних відносин між обвинуваченим та потерпілою, тому суд визнає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 156 КК України.

Суд відповідно до ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до висновку про доведеність вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин кримінального правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення кримінального правопорушення конкретною особою.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України підтверджується частково показаннями самого обвинуваченого та показаннями потерпілої ОСОБА_7 , які, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не змінювалися, були змістовними, логічними, та узгоджувалися з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, що є процесуальними джерелами доказів відповідно до положення ч. 2 ст. 84 КПК України та які також узгоджуються із іншими доказами дослідженими судом безпосередньо в судовому засіданні, а тому суд, позицію обвинуваченого щодо невизнання своє винуватості, розцінює критично як обраний спосіб захисту та намагання уникнути покарання за скоєний злочин, оскільки його вина доведена сукупністю вищевказаних доказів.

В Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини та Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Ланцаротській конвенції) зазначено про високу суспільну небезпечність злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх, яка зумовлюється шкодою, що заподіюється статевій недоторканості та нормальному фізичному й психічному розвитку неповнолітнього.

В Декларації прав дитини 1959 року Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони й піклування, у тому числі й належний правовий захист як до, так і після народження.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання у здійснення її права на особисте життя (ст. 16 Конвенції ООН).

Отже, статеві злочини щодо малолітніх є надзвичайно небезпечними, оскільки призводять до глибоких душевних травм і переживань та порушення нормального розвитку особистості.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 156 КК України, як умисні дії, що виразилися у вчиненні розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку членом сім`ї.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, є пенсіонером, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, посередньо характеризується за місцем проживання у АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що пом?якшують покарання обвинуваченому суд не встановив.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відносить вчинення злочину в присутності дитини та з використанням умов воєнного стану.

Враховуючи всі обставини по справі, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання не обхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 156 КК України у виді 5 ( п`яти) років позбавленні волі.

Речові докази, судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

До вступу вироку в законну силу підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не вбачається.

Підстав для застосування обмежувальних заходів не вбачається, з огляду на те, що обвинувачений і потерпіла проживають у різних місцевостях.

Керуючись ст. 373-376 Кримінального процесуального кодексу України суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_30 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 156 КК України у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_5 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя : ОСОБА_1