ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2024 року

м. Київ

справа № 389/3214/19

провадження № 51-7510км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у закритомусудовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001411, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 152 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком районного суду ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді арешту за ч. 2 ст. 125 КК - на строк 5 місяців, за ч. 1 ст. 129 К- на строк 6 місяців, до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 146 КК - на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 152 КК - на строк 10 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим: у незаконному позбавленні волі, що супроводжувалося заподіянням потерпілій фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу (ч. 2 ст. 146 КК); у зґвалтуванні неповнолітньої особи, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (ч. 3 ст. 152 КК); у вчинені погроз вбивством, за наявності реальних підстав у потерпілої побоюватися здійснення цих погроз (ч. 1 ст. 129 КК); а також у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (ч. 2 ст. 125 КК), за наступних обставин.

Так, 12 серпня 2019 року приблизно о 19:00 ОСОБА_7 , перебував поряд із парком, що неподалік від АДРЕСА_2 , де побачив неповнолітню ОСОБА_8 .

Далі, він приставивши ніж до горла ОСОБА_8 та схопивши її за руку, висловив погрозу вбивством у разі здійснення нею супротиву його діям, примусив її сісти до гужового транспорту, на якому він знаходився, та повіз до відкритої ділянки місцевості, розташованої на відстані 250 м від домоволодіння по АДРЕСА_3 , де продовжив висловлювати погрози вбивством і фізичною розправою, які вона сприймала як реальні, а також заподіяв ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (схопив рукою за горло, завдав не менше трьох ударів рукою по обличчю, не менше чотирьох по тулубу та спині, від яких вона впала вдарившись спиною об землю). Далі ОСОБА_7 почав стягувати одяг з потерпілої, після чого протягнув її по землі в бік очерету, де вступив з ОСОБА_8 у статеві зносини природнім шляхом, а також засовував пальці до піхви та хапав за сідниці.

Таким чином, неправомірні дії направлені на незаконне позбавлення волі, що супроводжувалося заподіянням ОСОБА_8 фізичних страждань, ОСОБА_7 здійснював близько 4 годин, які були припинені приблизно о 00:05 13 серпня 2019 року, коли потерпілу було виявлено працівниками поліції.

Також діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно садна на обличчі, тулубі, сідницях, шкірну ранку на колінному суглобі, крововиливи та садна на дівочій пліві та статевих губах, гострий вульвіт, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого та його захисника, задовольнив апеляційну скаргу прокурора. Вирок районного суду змінив в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 , виключивши з мотивувальної та резолютивної його частин посилання про кваліфікацію, визнання винуватим та призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК.

Визначив вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 146 КК - на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 152 КК - на строк 10 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. В решті вирок залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку захисника, вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а висновок суду про винуватість засудженого ґрунтується на припущеннях і суперечливих доказах (зокрема, показаннях потерпілої, свідків та письмових доказах), яким дано неправильну оцінку, оскільки вони навпаки спростовують версію сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 вчинив зґвалтування. При цьому показання засудженого про непричетність до вчинення злочину суд не взяв до уваги. Зазначені порушення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, який не надав оцінку доказам, не перевірив усіх доводів скарг сторони захисту та, залишивши їх без задоволення, не зазначив підстав, з яких визнав скарги необґрунтованими. Крім того зазначає, що в порушення вимог КПК, у судове засідання апеляційного суду не було доставлено засудженого, не зважаючи на те, що ним було подано апеляційну скаргу. Таким чином судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 419 КПК і підлягають скасуванню.

У запереченнях на касаційну скаргу захисника, прокурор просить залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Як слідує з касаційної скарги захисника, основним її доводом є те, що ОСОБА_7 непричетний до зґвалтування потерпілої, про що сторона захисту також наголошувала під час апеляційного розгляду кримінального провадження, однак це залишилось поза увагою суду.

З вироку суду видно, що ОСОБА_7 винуватість у вчиненому не визнав та пояснив, що 12 серпня 2019 року приблизно о 19:00 поїхав з дому, щоб на ніч накосити трави. Їхав через центр села, зі сторони будинку культури бігли двоє дівчат, махали руками і він зупинився. ОСОБА_8 попросила покататися і залізла до возу, проїхавши метрів 50-60 м він зупинився та сказав щоб вона вставала, однак ОСОБА_8 не хотіла. Він декілька разів рушав і знову зупинявся, доїхав до лугу, де косив траву хвилин 40-50, потім складав її на віз. Також зазначив, що дівчина впала з возу. Потім проїхав мотоцикл і вона попросила поїхати за ним, трохи проїхали (метрів 15), далі запитав де вона живе і повіз її до дому. Назад їхали повільно, приблизно годину, оскільки на возі спустило колесо. Вже було приблизно 22:00. В центрі їх зупинили працівники поліції, а наступного дня його возили здавати аналізи. Підтвердив, що постійно возить з собою у підводі саморобний ніж, у якого дуже гостре та м`яке лезо. Зазначив, що коли їхали, то він обома руками тримав вожі, ОСОБА_8 за руки не тримав, телефону у неї не бачив.

Разом з цим, в супереч твердженням сторони захисту, суд надав належну оцінку показанням засудженого ОСОБА_7 , однак його твердження про не причетність до зґвалтування потерпілої не знайшли свого підтвердження в ході дослідження доказів судом. При цьому невизнання засудженим вини суд розцінив, як спосіб захисту та намагання уникнути покарання за вчинення тяжкого умисного злочину.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу засудженого і на підтвердження його винуватості у зґвалтуванні ОСОБА_8 , обґрунтовано послався на показання останньої. Так, потерпіла у суді пояснила, що в день події близько 18:00, вони з подругою ОСОБА_9 гуляли в парку в центрі села та коли сиділи на лавці до них під`їхав ОСОБА_7 на коні з підводою на якій було сіно. Вони почали розмовляти, ОСОБА_7 посадив її на підводу поруч із собою, взяв за руку, типу поворожити, потім раптово почав рух. В цей час ОСОБА_7 тримав правою рукою її за руку, а лівою керував підводою. Їхали від парку в сторону мосту, людей не бачили, проїжджало декілька машин, вона просто сиділа, не пручалася. З`їхали з мосту до річки, де ріс очерет та зупинились неподалік будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 погрожував ножем, потім відпустив руку та почав лізти під кофту, хотів вкласти на підводу, нависав на ній, але вона виривалась та штовхала його. Тоді вони впали з підводи і потерпіла забила коліно. ОСОБА_7 опинився на ній зверху, вона продовжувала вириватись, намагалась кричати, казала, щоб він її не торкався. Проте, ОСОБА_7 казав щоб вона замовкла, душив обома руками, вдарив у живіт десь два рази і почав стягувати їй штани, а його штани були спущені. Він стягнув з неї одну штанину, поліз пальцями в піхву та зґвалтував пальцями. Його статевий орган вона не бачила, коли засуджений навалювався на неї, не відчувала щоб він був у стані ерекції. Потім поряд проїхав мотоцикл, але їх не побачили. ОСОБА_7 , подумавши, що її мабуть шукають, припинив свої дії, сказав щоб вона вдягалась і повіз її до села. Коли віз, погрожував, казав щоб вона нікому нічого не казала, щоб завтра знову прийшла до центру села. Зазначила, що ОСОБА_7 погрожував їй та її сім`ї, казав, що якщо вона комусь розкаже, то він її приб`є.

Під час додаткового допиту ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_7 погрожував їй ножем, коли вона вже була на підводі, вона хотіла з неї злізти, проте ОСОБА_7 приставив ніж їй до горла обхвативши своєю рукою її шию, сказав щоб не рипалась і рушив. Засуджений керував підводою однією рукою, а іншою тримав її. Зазначила, що сіно на возі було старе, коса лежала в сіні. ОСОБА_7 почав до неї чіплятися, навалювався, вона хотіла його відштовхнути та впала. Коли падала потягла ОСОБА_7 за собою, і вони опинилися на траві, вона забила коліно. Тоді почала кричати, а ОСОБА_7 почав її душити, сидів не ній, намагався роздягнути. Протягнув по траві за ногу, хотів стягнути штани, стягнув одну штанину. Також бив по тілу, животу, обличчю, намагався вступити в статевий акт, але не виходило, не було ерекції.

Суд зазначив, що незважаючи на деякою мірою плутані показання потерпілої, він приймає до уваги те, що з часу скоєння злочинів щодо неї, до моменту розгляду справи у суді, минуло багато часу. Крім того, суд зважив на те, що потерпіла була неповнолітньою, вказані події безумовно відобразились на її психологічному стані, і пригадування цих подій є для неї певним чином ретровматизацією - поверненням до негативних спогадів того, що вона не воліє пригадувати. При цьому, суд не встановив підстав, за яких потерпіла, будучи неповнолітньою особою, яка виключно позитивно характеризується, мала б причини для обмови засудженого.

Разом з тим, на думку колегії суддів показання потерпілої ОСОБА_8 повною мірою узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , законного представника потерпілої ОСОБА_10 та з іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, свідок ОСОБА_9 у суді першої інстанції підтвердила, що в день події вони зустрілися з потерпілою і пішли до магазину в центрі села. Туди під`їхав на підводі ОСОБА_7 і погукав їх, ОСОБА_8 підійшла, а вона побоялася. У повозці свідок бачила багато сіна. Потерпіла сіла до підводи і вони почали гукати її, однак свідок пішла до магазину, а коли повернулася, то їх вже не було, тому вирішала їх шукати. Обійшла центр села, проте нікого не знайшла та побігла додому сказати про це мамі, бо відчувала щось недобре. Зазначила, що було таке, що засуджений приходив на дитячий майданчик і гадав дітям. Також бачила, як ОСОБА_7 наче гадав потерпілій, погроз не чула.

Суд звернув увагу на те, що свідок була но той час також неповнолітньою, згідно її показань бачила лише факт спілкування засудженого з потерпілою, але суть розмови не чула, при цьому в якийсь момент покинула місце їх спілкування і не бачила, як далі розгортались події. Однак, після того як незадовго повернулась і зрозуміла, що її подруга зникла, вона одразу побігла повідомити про це батьків, оскільки відчувала небезпеку цієї ситуації.

Допитана у суді першої інстанції законний представник потерпілої ОСОБА_10 пояснила, що в день події приблизно о 20:30 їй зателефонувала мати ОСОБА_9 та повідомила, що додому прийшла її дочка, вона плакала та розказала, що до них під`їхав ОСОБА_7 і десь повіз ОСОБА_8 Тоді вона одразу зателефонувала на «102». Також ОСОБА_10 зазначила, що після цього випадку дочка стала знервована, налякана, відчувала страх, біль, приниження і стид від того, що сталося і від пліток. Для неї ця подія стала дуже великою психологічною травмою.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в основу вироку були покладені належні та допустимі докази, зокрема: рапорт помічника чергового відділу поліції (12 серпня 2019 року о 23:10 надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що зникла безвісті її неповнолітня донька, котра близько 20:00 перебувала в центрі села із подругою. В цей час вона спілкувалася з ОСОБА_7 , подруга відійшла на кілька хвилин, а коли повернулась, їх вже не було. ОСОБА_7 пересувався на гужовій повозці, в даний час вдома відсутній, мобільного телефону при собі не мав, як і ОСОБА_8 ); протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (13 серпня 2019 року о 3:35 прийнято заяву від ОСОБА_8 , в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , котрий 12 серпня 2019 року перебуваючи по АДРЕСА_1 зґвалтував її); свідоцтво про народження (на момент вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 була неповнолітньою, мала повних 14 років); протокол огляду місця події від 13 серпня 2019 року з фототаблицями (оглянуто ділянку місцевості на відстані 250 м від будинку АДРЕСА_3 , виявлено жіночу заколку, металеву палицю з пластиковою ручкою); протокол огляду місця події від 13 серпня 2019 року з фототаблицями (об`єктом огляду являлась оглядова кімната гінекологічного відділення лікарні, під час огляду вилучено особисті речи потерпілої в яких вона була одягнута: сіру кофту зі слідами плями сіро-зеленого кольору в області спини та ліктьових суглобах, червоні плавки зі слідами РБК, та інші); протокол огляду місця події від 13 серпня 2019 року (оглянуто територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , де виявлено віз, в якому знаходився кухонний ніж з білою ручкою, молоток, сокира); протоколи пред`явлення особи та речей для впізнання від 29 серпня 2019 року (потерпіла впізнала ОСОБА_7 , як особу, котра 12 серпня 2019 року зґвалтувала її, спричинила тілесні ушкодження та погрожувала вбивством. Також потерпіла впізнала ніж, яким ОСОБА_7 погрожував та приставляв до неї, зазначивши, що ніж був з білою ручкою з зігнутим зточеним лезом. Свідок ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 , як чоловіка, з яким ОСОБА_8 поїхала на підводі в невідомому напрямку); протоколи відібрання біологічних зразків та зразків крові від 13 серпня 2019 року (відібрано біологічні зразки та зразки крові у ОСОБА_8 і ОСОБА_7 ); висновки експертиз від 22 серпня 2019 року № 559 та № 560 (встановлену групову приналежність крові потерпілої та засудженого); висновок експерта від 5 вересня 2019 року № 130 (виявлено на сорочці засудженого кров людини. При серологічному дослідженні встановлено, що виявлені сліди можуть належати як ОСОБА_7 , також не виключаються домішки крові від потерпілої); висновок експерта від 4 вересня 2019 року № 129 (виявлено на трусах засудженого кров людини. При серологічному дослідженні встановлено, що виявлені сліди можу належати як ОСОБА_7 , також не виключаються домішки крові від потерпілої); висновок експерта від 13 вересня 2019 року № 562 (при дослідженні трусів потерпілої сперма не знайдена, проте при проведенні орієнтовної реакції (РГГА) отримано позитивні результати, що може свідчити про присутність в об`єктах сім`яної рідини); висновок експерта від 13 вересня 2019 року № 561 (в мазках і тампонах зі слизової піхви, ротової порожнини тощо, потерпілої сперма не знайдена, при цьому на всіх тампонах встановлена присутність крові); висновок експертизи від 3 вересня 2019 року № 126 (при дослідженні зрізів нігтів з руки потерпілої знайдено кров людини. При серологічному дослідженні встановлено, що виявлені сліди можуть належати як ОСОБА_7 , також не виключаються домішки крові потерпілої); висновок судово-психіатричного експерта від 3 вересня 2019 року № 315 (встановлено, що ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходиться в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними). Також судом було досліджено інші письмові докази.

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення слідчого експерименту 16 серпня 2019 року ОСОБА_8 детально показала та розповіла про обставини події. Зокрема, потерпіла пояснила, що до них під`їхав на возі з конем ОСОБА_7 , пропонував покатати, поворожити на руці. В цей час подруга відійшла, а ОСОБА_7 попросив допомогти прив`язати коня і вона погодилась. Коли підійшла ближче, засуджений приставив їй до горла ніж і сказав щоб мовчала, бо заріже і викине в річку, та сказав щоб сідала до воза. Вона злякалась, сіла у віз і вони стрімко поїхали. Весь час ОСОБА_7 її міцно тримав за руку, вона не виривалась, оскільки боялась погроз. Коли зупинились, ОСОБА_7 на возі заламав їй руки, навалився на неї та почав лізти під кофту, вона намагалась кричати та пручалася, штовхнула його і вони впали разом на землю. Далі засуджений схватив її ззаду за волосся, три чи чотири рази вдарив рукою у живіт, два рази долонею по обличчю, та кулаком по спині теж три чи чотири рази. Потім стягнув штани та намагався її зґвалтувати, проте потерпіла вдарила його коліном, в решті у нього нічого не вийшло. Потім ОСОБА_7 зґвалтував її пальцями рук, після чого знов погрожував, казав, що якщо розкаже поліції, то буде погано їй та її сім`ї, наказував, щоб завтра знову прийшла до магазину. Поліції він сказав, що просто катав її, а вона вже розповіла правду і його затримали.

З дослідженого судом протоколу проведення судово-медичного освідування від 13 серпня 2019 року вбачається, що у неповнолітньої ОСОБА_8 виявлено: садна на обличчі, спині (попереку), сідницях, шкірну рану зовнішньої поверхні правого колінного суглобу. При огляді піхви виявлено наявність крововиливів в ділянці дівочої пліви, набряків тканини в ділянці статевих губ, розриву дівочої пліви в проекції задньої спайки, краї розриву не рівні, розрив до 0,3 см в стінках крововиливи.

Висновком експерта від 23 вересня 2019 року № 55 встановлена наявність у ОСОБА_8 наступних тілесних ушкоджень: садна на обличчі, тулубі, сідницях, шкірна рана на правому колінному суглобі, крововиливі та садна на дівочій пліві та статевих губах, гострий вульвіт. Виявлені садна утворились від предметів, якими могли бути сухі гілки та хмиз на поверхні землі, шкірна рана утворилась від предмету, яким міг бути уламок скла, а крововиливи і садна на дівочій пліві та статевих губах утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук та їх нігтьові пластинки. Вказані ушкодження могли утворитися в строк та при обставинах зазначених в ухвалі, є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, оцінивши показання потерпілої, її представника, свідка та засудженого у сукупності із іншими доказами, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими й в своїй сукупності доповнюють один одного, суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зґвалтування потерпілої ОСОБА_8 , а тому твердження захисника про те, що такий висновок ґрунтується на припущеннях, є безпідставним.

Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження, належним чином перевірив викладені у апеляційних скаргах сторони захисту доводи (про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та непричетність засудженого до зґвалтування потерпілої), аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі захисника, і визнав їх необґрунтованими, навівши належні й докладні мотиви своїх висновків.

Разом з цим, суд погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, зазначивши, що в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження дії засудженого щодо спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень та погроз вбивством, однак звернув увагу на те, що ці дії повністю охоплюються диспозицією ст. 152 КК та додаткової кваліфікації не потребують. Тому апеляційний суд змінив вирок, виключивши з його мотивувальної та резолютивної частин посилання про кваліфікацію, визнання винуватим і призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК.

Водночас, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК, ч. 3 ст. 152 КК, оскільки він повністю підтверджується належними та допустимими доказами, які були предметом детального дослідження суду.

Також апеляційним судом перевірялись доводи сторони захисту про те, що висновком експерта від 3 вересня 2019 року спростовується винуватість засудженого у вчиненні зґвалтування потерпілої, оскільки з нього вбачається, що при судово-медичному досліджені змивів з рук ОСОБА_7 крові та клітин піхвового епітелію не виявлено.

Суд зазначив, що вказана експертиза не має жодного преюдиційного значення над доказами, встановленими в ході досудового розслідування, а лише свідчить про те, що на момент відібрання біологічного матеріалу (змивів з рук ОСОБА_7 ) не виявлено крові та клітин піхвового епітелію. Крім того, сам засуджений у суді першої інстанції зазначав, що відібрання зразків було проведено наступного дня після його затримання, а тому він після вчинення кримінального правопорушення не був обмежений в діях і мав можливість помити та витерти руки тощо, з метою знищення слідів злочину та уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, на думку колегії суддів, вищезгадана експертиза не спростовує висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у зґвалтуванні потерпілої, оскільки це підтверджується сукупністю інших доказів (зокрема, показаннями потерпілої, свідка та іншими доказами).

Доводи захисника про те, що місцевий суд формального розглянув кримінальне провадження і встановив вину ОСОБА_7 виключно на показаннях потерпілої, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими, при цьому вказав, що судом було опитано учасників справи, досліджено докази і постановлено мотивоване рішення. А показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 не суперечать іншим доказам (показанням свідка ОСОБА_9 , висновкам експертиз тощо) та навпаки, повністю з ними узгоджуються.

Що стосується посилання сторони захисту на наявність у возі сіна, то апеляційний суд вказав, цей факт не спростовує того, що ОСОБА_7 не міг вчинити кримінальне правопорушення, оскільки він міг накосити траву до моменту вчинення злочину, та, в сукупності з іншими доказами, вказана обставини не має принципового значення. Водночас суд наголосив на тому, що показання ОСОБА_7 є нелогічними і непослідовними, такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 , протоколом проведення судово-медичного дослідження від 13 серпня 2019 року та висновком експертизи від 23 вересня 2019 року № 55. До того ж, наявність на тілі у потерпілої характерних для самооборони тілесних ушкоджень свідчить про можливу боротьбу між нею і засудженим.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному позбавленні волі, що супроводжувалось заподіянням потерпілій фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу (ч. 2 ст. 146 КК), а також у зґвалтуванні неповнолітньої особи, тобто вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням гегіталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (ч. 3 ст. 152 КК).

З такими висновками погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що суд апеляційної інстанції перевірив всі доводи апеляційних скарг сторони захисту та дав на них ґрунтовні відповіді. На переконання колегії суддів, постановлені у кримінальному провадженні судові рішення відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Що стосується доводів захисника про те, що в судове засідання апеляційного суду не було доставлено ОСОБА_7 , що на його думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, під час апеляційного розгляду судом було встановлено, що ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, при цьому клопотань про участь у розгляді від нього не надходило. Захисник та прокурор не заперечували проти здійснення розгляду без участі засудженого і тому судом було прийнято рішення про продовження апеляційного розгляду.

Враховуючи те, що в апеляційних скаргах (як сторони обвинувачення, так і захисту, які були розглянуті судом) не ставилось питання про погіршення становища ОСОБА_7 , а захист його прав, свобод і законних інтересів активно здійснював захисник ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції не було допущено істотних порушень вимог КПК, у зв`язку із здійсненням розгляду без участі засудженого та таким чином не було порушеного його право на захист.

Що стосується доводів захисника про те, що суд апеляційної інстанції не надав власної оцінки доказам, то слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 404 КПК України чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Сам факт незгоди сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

З матеріалів справи видно, що стороною захисту не подавалось клопотання про повторне дослідження доказів, в апеляційних скаргах засудженого та його захисника вказане питання не порушувалось, як і не заявляв такого клопотання захисник під час апеляційного розгляду.

Таким чином, обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій ст. 23 КПК засаді безпосередності судового розгляду.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим доказам. Підстави для скасування судових рішень, як про це зазначає сторона захисту, відсутні.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3