ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2475/23 Номер провадження 11-кп/814/2077/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2023 року за №0000642, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 14 грудня 2024 року, обвинуваченій

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Старий Хутір Миргородського р-ну Полтавської обл., проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , не судимій.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачена може: переховуватись від суду, знищити, сховати, спотворити речі й документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суспільну небезпеку й тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, особу обвинуваченої та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Урахувавши положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку щодо продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби або цілодобово. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, яка не судима, є пенсіонером, особою похилого віку, має: постійне місце проживання, родину, міцні соціальні зв`язки, хронічні захворювання і відповідно незадовільний стан здоров`я, потребує лікування; клопотання прокурора є необґрунтованим і не містить наведення доказів для продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, які не надано стороною обвинувачення. Водночас апелянт просить у випадку залишення обвинуваченої під вартою визначити їй розмір застави.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку захисника та обвинуваченої на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення групою осіб, у ході чого вона виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення, але його не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченої, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Як убачається з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченій запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, знищити, сховати, спотворити речі й документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши суспільну небезпеку й тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченої.

При цьому, суд першої інстанції проаналізував дані медичної документації ОСОБА_8 про те, що вона має незадовільний стан здоров`я, зокрема, 18 грудня 2023 року бригадою екстренної медичної допомоги була госпіталізована в стані середньої тяжкості, неодноразово оглядалась лікарем-терапевтом медичної частини установи виконання покарань, де їй призначалося амбулаторне лікування згідно з визначеним діагнозом, з 28 грудня 2023 року до 02 січня 2024 року перебувала під динамічним наглядом в стаціонарі вказаної медичної частини.

Разом з тим, усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування обвинуваченої під вартою чи неналежного надання їй медичної допомоги, перевіркою матеріалів справи не встановлено й стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_8 не обмежена в реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій вона утримується, в тому числі з урахуванням установлених їй медичних рекомендацій і діагнозів.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з посяганням на життя людини на замовлення за попередньою змовою групою осіб, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, тяжкість тривалого за строком покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою, дані про особу та поведінку обвинуваченої в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останній більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби чи цілодобово, як просить сторона захисту.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачена не судима, має певні соціальні зв`язки з родиною в місці проживання, є особою похилого віку, однак ці дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини провадження, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Пунктами 1, 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину: вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; який спричинив загибель людини.

З огляду на зміст викладених вище нормативних положень, те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину проти життя людини, пов`язаного з реальним посяганням на життя іншої особи, враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченій, як наслідок, є правильним.

Не встановлено й істотних порушень приписів КПК України при складанні зазначеного вище клопотання сторони обвинувачення, яке за своїм змістом є достатньо мотивованим і обґрунтованим, а також у ході його розгляду місцевим судом, який дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4