Справа № 162/288/24
Провадження № 1-кп/162/79/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.02.2024 року за №0000145 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, Чернівецької області, громадянина України, українця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацевлаштованого, раніше судимого - останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.11.2019 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, звільнений по відбуттю покарання 12.01.2024, судимість не знята і непогашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 повторно в період часу з 23 год 00 хв до 23 год 45 хв в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у вітальні житлового будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом та з корисливим мотивом, таємно шляхом вільного доступу з жіночої сумки викрав належні ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 48500 гривень, чим завдав останній майнову шкоду у вказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно та в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив наступне. 16.02.2024 року приблизно з 7 години знаходився зі співмешканкою, потерпілою ОСОБА_5 та її чоловіком у будинку АДРЕСА_1 . Вирішили посидіти, випити. Згодом він відлучився від них, пішов у кімнату відпочивати. Коли застілля закінчилось, потерпіла з чоловіком вирішила залишитись у них відпочити (ночувати). Коли потерпіла з дружиною пішли шукати гаманець потерпілої в лісопосадку, він залишився вдома, взяв сумку потерпілої, яка знаходилась на бильцях дивану, знайшов у ній кошти в сумі 48900 гривень, дістав їх, поклав у кишеню, пішов на вулицю. На задньому дворі території будинку, за парканом, де були складені будматеріали, сховав під ними гроші, які він взяв, перемотані обкладинкою від зошита, та власний мобільний телефон. Потім повернувся в будинок, через деякий час повернулися і дружина з потерпілою, яка взяла сумку і виявила, що відсутні кошти, вибігла на вулицю і зателефонувала в поліцію. Через деякий час працівники знайшли вказані гроші та мобільний телефон, а він зізнався у вчиненому. Гроші добровільно не видавав, оскільки, можливо через стан сильного алкогольного сп`яніння, точно не пам`ятав місце, де їх заховав. Вибачення у потерпілої просив вже у суді, бо до цього не мав такої можливості.

Потерпіла ОСОБА_5 вказала у своїх показаннях, що не була знайома з обвинуваченим до 16.02.2024 року. За день до вказаної дати приїхала з Польщі, де була на заробітках. Перебуваючи в ОСОБА_8 , зателефонувала до подруги ОСОБА_9 , щоб зустрітися. Під`їхавши на таксі у с. Підкормілля, де проживає подруга, вони зустрілися біля школи. Подруга ОСОБА_9 прийшла із своїм співмешканцем, з яким познайомила її, ним виявився ОСОБА_10 . Пішли до лісу, де відпочивали, розпивали алкогольні напої. Коли почало темніти, ОСОБА_9 запропонувала піти до неї додому продовжити відпочинок, що вони й зробили. По дорозі до них ще приєднався її чоловік. Залишившись на ночівлю у будинку Галини, вона прокинулася від того, що плачуть діти. Зайшовши до кімнати ОСОБА_9 , де вона була з дітьми та ОСОБА_10 , побачила, що ОСОБА_11 з чоловіком сваряться, намагалась їх заспокоїти. При поверненні до ОСОБА_12 , взявши свою сумочку, не змогла знайти гаманця. При цьому пачка грошових купюр, які були в неї у сумці після обміну іноземної валюти, яку вона напередодні при поверненні із заробітків у ОСОБА_8 поміняла на гривні, була на місці. У пошуках гаманця вони з ОСОБА_9 та дітьми пішли до лісу, де відпочивали ввечері. Чи залишався в той час Лакуста в будинку, не знає. Але після повернення через хвилин 20, грошових коштів у сумці вже не було. Про це вона повідомила ОСОБА_9 та вказала, що буде телефонувати в поліцію. По приїзду поліції Лакуста до самого ранку говорив, що не брав коштів. Близько 10 години наступного дня до неї приїхали працівники поліції відбирати пояснення та повідомили, що знайшли гроші. При цьому потерпіла вказала, що претензій майнового характеру до обвинуваченого не має, оскільки їй повернуто викрадене, однак вважає, що обвинувачений заслуговує на реальну міру покарання. .

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, крім повного визнання вини обвинуваченим, за викладених вище обставин, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, зокрема:

- витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №0000155 від 19.02.2024 року за ч.4 ст.185 КК України;

- витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №0000145 від 17.02.2024 року за ч.4 ст.185 КК України;

- протоколом огляду місця події від 17.02.2024 року з додатками, проведеного за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено мобільний сенсорний телефон чорного кольору з маркуванням «Xiaomi Redmi» у пластиковому чохлі чорного кольору, належний ОСОБА_6 та грошові кошти НБУ в кількості 97 купюр номіналом по 500 гривень, 3 купюри номіналом по 100 гривень, дві купюри номіналом по 50 гривень (загальна сума 48900 гривень); та постановою про визнання речей речовими доказами та їх передачу на зберігання від 17.02.2024 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2024 року за участю потерпілої ОСОБА_5 з відеозаписом вказаної слідчої дії;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_6 від 17.02.2024 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 з відеозаписом вказаної слідчої дії;

- висновком експерта №СЕ-19/103-24/2484-БД від 27.05.2024 року з додатками, відповідно до якого встановлено, що генетичні ознаки клітин є змішаними, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 та невстановленої особи жіночої генетичної статі;

- висновком судово-психіатричного експерта №109 від 20.03.2024 року, відповідно до якого в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення та на даний час у останнього ознак будь якого психічного захворювання не виявлялося та не виявляється, він міг і може усвідомлювати свої дії/бездіяльність та керувати ними; в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, він перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації (простого алкогольного сп`яніння, а не патологічного);

- висновком експерта №СЕ-19/103-24/2450-Д від 27.02.2024 року з додатками.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, а їх сукупність з точки зору взаємозв`язку є достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод в наданні доказів, їх дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідивши та перевіривши усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння події, викладеної в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та узгоджуються між собою.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, встановлених судом.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 65-67 КК України суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання, суд враховує, що вчинений ОСОБА_6 злочин, згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином, беручи до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, розмір завданої шкоди, характеризуючі дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, негативно характеризувався за місцем відбування покарання у виді позбавлення волі, в 1995 році звертався за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою та по прибуттю до місця відбування покарання у виді позбавлення волі у 2019 році встановлено діагноз ППРВВ (полі наркоманія), синдром залежності, стадія ремісії; документальні дані про звернення за психіатричною допомогою відсутні.

На підставі вказаного, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, правами потерпілої та особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, маючи судимість не зняту і непогашену у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, звільнившись з місць позбавлення волі по відбуттю покарання 12.01.2024 року, вже 16.02.2024 року вчинив новий умисний, корисливий тяжкий злочин, враховуючи дані про його особу, підстав для застосування ст. 69,75 КК України щодо останнього суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлявся.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, суд, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , з метою попередження ризику переховування, вчинення ним нового кримінального правопорушення, вважає, що запобіжний захід щодо останнього у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін та продовжити його до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Відповідно до ухвали Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.04.2024 року арешт, накладений на грошові кошти НБУ номіналом по 500 гривень в кількості 97 купюр, скасовано та повернуто ці грошові кошти власниці ОСОБА_5 .

На підставі положень ч.2 ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати за залучення експертів.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання 17 лютого 2024 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення:

- судової біологічної експертизи №СЕ-19/103-24/2484-БД від 27.05.2024 у розмірі 15130 (п`ятнадцять тисяч сто тридцять) гривень 09 копійок;

- судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/103-24/2450-Д від 27.02.2024 року у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Камінь-Каширського суду Волинської області від 22.02.2024 року, скасувати.

Речові докази, а саме:

- мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi» у пластиковому чохлі чорного кольору,який знаходиться в камері схову речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;

- грошові кошти НБУ номіналом по 500 гривень в кількості 97 купюр, повернуті потерпілій відповідно до ухвали Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.04.2024 року, - залишити ОСОБА_5 за належністю.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_13