БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №497/2727/24
Провадження №1-кс/497/983/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд клопотання про арешт майна

15.11.24 року м. Болград

Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання т.в.о. слідчого Слідчого відділу Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2024 року до суду поштовим листом надійшло клопотання т.в.о. слідчого Слідчого відділу Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000527, відомості щодо якого 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що на початку серпня 2024 року, у період часу з 11:00 години до 16:00 години, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, разом із ОСОБА_6 , якого про свої неправомірні дії не повідомив, на автомобілі марки «ВАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом з реєстраційними номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , прибули до належної приватному підприємству «Діоніс» земельної ділянки, що розташована на південно-західній околиці АДРЕСА_1 та перебуває у користуванні.

У подальшому, реалізуючи свій протиправний умисел, переконавшись, що за їх діями ніхто зі сторонніх не спостерігає, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 таємно пройшли на площу зазначеної земельної ділянки, де за допомогою фізичної сили демонтували вкопані у землю виноградні бетонні стовпчики розмірами 240 х 8 см у кількості 45 штук. Після чого погрузили зазначені стовпчики до причепу вказаного автомобіля та з викраденим майном покинули місце події, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши приватному підприємству «Діоніс» майнову шкоду.

У середині серпня 2024 року, у період часу з 11:00 години до 16:00 години, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, разом із ОСОБА_6 , якого про свої неправомірні дії не повідомив, на автомобілі марки «ВАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом з реєстраційними номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , прибули до належної на праві користування приватному підприємству «Діоніс» земельної ділянки, що розташована на південно-західній околиці АДРЕСА_1 .

Надалі, реалізуючи свій протиправний умисел, переконавшись, що за їх діями ніхто зі сторонніх не спостерігає, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , таємно пройшли на площу зазначеної земельної ділянки, де за допомогою фізичної сили демонтували вкопані у землю виноградні бетонні стовпчики розмірами 240 х 8 см у кількості 45 штук. Після чого погрузили зазначені стовпчики до причепу вказаного автомобіля та з викраденим майном покинули місце події, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши приватному підприємству «Діоніс» майнову шкоду.

Наприкінці серпня 2024 року, у період часу з 11:00 години до 16:00 години, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, разом із ОСОБА_6 , якого про свої неправомірні дії не повідомив, на автомобілі марки «ВАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом з реєстраційними номером НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , прибули до належної приватному підприємству «Діоніс» земельної ділянки, що розташована на південно-західній околиці АДРЕСА_1 .

У подальшому, реалізуючи свій протиправний умисел, переконавшись, що за їх діями ніхто зі сторонніх не спостерігає, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 таємно пройшли на площу зазначеної земельної ділянки, де за допомогою фізичної сили демонтували вкопані у землю виноградні бетонні стовпчики розмірами 240 х 8 см у кількості 50 штук вартістю 100 гривень за однин стовпчик.

Після чого погрузили зазначені стовпчики до причепу вказаного автомобіля та з викраденим майном покинули місце події, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши приватному підприємству «Діоніс» майнову шкоду на загальну суму 5000 гривень.

За вищевикладеними обставинами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 185 КК України за правовою кваліфікацією: таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Окрім того, в ході допиту свідка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній дав свідчення про те, що його племінник ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом тривалого періоду часу неодноразово брав в нього належний йому автомобіль марки «ВАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом з реєстраційними номером НОМЕР_2 для проведення господарчих робіт та при прибиранні сміття з території подвір`я будинку.

Так, на початку серпня 2024 року до нього звернувся ОСОБА_8 с проханням дати йому к тимчасове користування вищевказаний автомобіль з вказаним причепом для того, щоб допомогти гр. ОСОБА_5 бетонні стовпчики, на що останній погодився.

В подальшому, ОСОБА_6 , ще два рази брав у користування вказаний автомобіль з причепом для допомоги ОСОБА_5 у перевезенні бетонних стовпчиків з поля.

В ході допиту гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній дав свідчення про те, що неодноразово він брав вищезазначений автомобіль у свого дядька ОСОБА_9 для господарських потреб.

Так, на початку серпня 2024 року до нього звернувся його знайомий ОСОБА_5 з проханням в допомозі перевезення бетонних стовпів. Щодо обставин придбання вказаних стовпів ОСОБА_5 йому повідомив про те, що вказані стовпи він придбав у господаря поля за дешевою ціною з ціллю подальшого перепродажу, на що останній погодився. В подальшому гр. ОСОБА_6 три рази брав в гр. ОСОБА_9 вказаний автомобіль з причепом для допомоги у перевезенні вказаний стовпів.

Постановою т.в.о. слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 22.10.2024 автомобіль марки марки «ВАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом з реєстраційними номером НОМЕР_2 визнано речовим доказом.

На думку слідчого, накладення арешту на вказане майно необхідно з метою забезпечення збереження речових доказів, так як є обґрунтовані підстави вважати що таке майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, разом (а.с.47).

Власник майна: ОСОБА_7 не прибув, до суду однак на адресу суду подав заяву, якою не заперечував проти накладення арешту на вилучене майно (а.с.48).

Розглянувши матеріали поданого клопотання та матеріали кримінального провадження, обставини та підстави наведені в клопотанні, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не обґрунтоване та не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділом Болградського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000527, відомості щодо якого 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с.4).

Процесуальне керівництво по даному кримінальному провадженні здійснюється Болградською окружною прокуратурою Одеської області (а.с.8).

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідує, що його племінник ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом тривалого періоду часу неодноразово брав в нього належний йому автомобіль марки «ВАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом з реєстраційними номером НОМЕР_2 для проведення господарчих робіт та для прибирання сміття з території подвір`я будинку.

Так, на початку серпня 2024 року до нього звернувся ОСОБА_8 с проханням дати йому в тимчасове користування вищевказаний автомобіль з вказаним причепом для того, щоб допомогти гр. ОСОБА_5 перевезти бетонні стовпчики, на що останній погодився.

В подальшому, ОСОБА_6 ще два рази брав у користування вказаний автомобіль з причепом для допомоги ОСОБА_5 у перевезенні бетонних стовпчиків з поля.

В ході допиту гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній дав свідчення про те, що неодноразово він брав вищезазначений автомобіль у свого дядька ОСОБА_9 для господарських потреб.

Постановою т.в.о. слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 22.10.2024 автомобіль марки «ВАЗ» з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом з реєстраційними номером НОМЕР_2 визнано речовим доказом (а.с.44-46).

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (п.18 ч.1 ст.3КПК України), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті173і174 цього Кодексу).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

В клопотанні слідчий зазначає, що «накладення арешту на вказане майно необхідно з метою забезпечення збереження речових доказів, так як є обґрунтовані підстави вважати що таке майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення».

Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження; розумністю і співмірністю арешту.

Арешт майна є одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження ст.131 ч.2 п.7 КПК України.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження...

За змістом ст. 170 КПК України … арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Частиною другою даної норми закону передбачена можливість накладення слідчим суддею арешту на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Також системний аналіз положень ст.ст. 167, 170, 172, 174 КПК України дає підстави вважати, що арешт може бути накладений не тільки на майно у вигляді речей підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за завдану ними шкоду, але й інших осіб, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

За результатами розгляду даного клопотання слідчий суддя переконався, що слідчим не виконано положення ст.173 КПК України, а саме не доведено:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

В матеріалах кримінального провадження №0000527 від 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України відсутній протокол вилучення майна, протокол добровільної видачі майна, незрозуміло чи оглядався вказаний автомобіль, чи проводились з даними автомобілем хоч якісь слідчі дії.

Слідчий звертаючись з клопотанням не вказав де наразі пербуває транспортний засіб, де у подальшому він має зберігатися, хто має нести відповідальність за збереження цього майна.

А тому відсутні підстави для накладення арешту на майно шляхом відчуження та розпорядження, оскільки зазначене ніяким чином не вплине на заходи забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться диспозитивність, яка, з огляду на ч. 3 ст. 26 КПК України, полягає в тому, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий не доведена обґрунтованість та необхідність накладення арешту, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відтак з огляду на принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання - відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 170, 171, 173, 236 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання т.в.о. слідчого Слідчого відділу Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000527 від 21.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1