печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників підозрюваного адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000240 від 17.06.2024,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000240 від 17.06.2024, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що, слідчими другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000240 від 17.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що заступник начальника відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Обухівського районного управління Головного управління ДСНС України у Київській області підполковник цивільного захисту ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час розробив злочинний план дій, спрямований на отримання неправомірної вигоди від підприємців району, за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь яких перевірочних дій спрямованих на додержання законодавства щодо пожежної та техногенної безпеки.

Обіймаючи відповідну посаду, маючи спеціальне звання підполковника цивільного захисту, будучи працівником правоохоронного органу та займаючи відповідальне становище, ОСОБА_4 , порушуючи обмеження щодо використання службового становища, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, діючи умисно, використовуючи своє службове становище наприкінці червня - початку липня 2024 року розпочав спілкування з представником ФОП « ОСОБА_8 » ОСОБА_9 , під час якого наголосив останньому на необхідності надання йому ( ОСОБА_4 ) систематичної неправомірної вигоди, за непроведення будь яких перевірочних дій спрямованих на додержання законодавства щодо пожежної та техногенної безпеки з боку ФОП « ОСОБА_8 », в місцях здійснення реалізації та зберігання товару.

У цей же час, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9 про необхідність надання йому ( ОСОБА_4 ) товарно-матеріальних цінностей у вигляді моторного мастила та підшипників амортизатору, в якості неправомірної вигоди, за безперешкодне здійснення господарської діяльності та не притягнення до відповідальності за порушення вимог протипожежної безпеки.

Прокурор зазначає, що на виконання вимоги ОСОБА_4 щодо надання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 30.07.2024 придбав зазначене ОСОБА_4 моторне мастило та підшипники амортизатора на загальну суму 8625 гривень, та під час особистої зустрічі, яка відбулась 01.08.2024 в м. Києві на території автостоянки ТРЦ «Магелан», по проспекту Глушкова, приблизно о 10 годині 45 хвилин, передав ОСОБА_4 зазначені товарно-матеріальні цінності за безперешкодне здійснення господарської діяльності та непритягнення до відповідальності за порушення вимог протипожежної безпеки ФОП « ОСОБА_8 ».

Продовжуючи свої протиправні дії, 24.09.2024 приблизно об 11 год. 50 хв. ОСОБА_4 перебуваючи за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП « ОСОБА_8 », що за адресою: АДРЕСА_1 , під приводом здійснення перевірки дотримання вимог протипожежної безпеки за скаргою на дії ФОП « ОСОБА_8 », з метою отримання неправомірної вигоди у вигляді таких товарно-матеріальних цінностей як автомобільні шини, отримавши обіцянку від ОСОБА_9 про її виконання у найближчий час, передав ОСОБА_9 для здійснення оплати, рахунок-фактуру № 7 від 24.09.2024 на придбання автомобільних шин вартістю 28380 гривень, які ОСОБА_4 самостійно обрав та зарезервував для себе у постачальника ФОП « ОСОБА_10 », за безперешкодне здійснення господарської діяльності ФОП « ОСОБА_8 » та не притягнення до відповідальності за порушення вимог протипожежної безпеки.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в одержанні та проханні надати неправомірну вигоду службовою особою, яка займає відповідальне становище, для себе за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

23.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор вважає достатніми підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема може здійснити дії, передбачені п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу та маючи відповідні зв`язки з працівниками судових та правоохоронних органів, може безпосередньо або опосередковано незаконно здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні, які сприяли його викриттю у вчиненні неправомірних дій, який полягатиме у змушенні свідка змінити свої покази відносно нього шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, погроз, психологічного впливу, підкупу. Також, підозрюваний може незаконно впливати на свідків, яким відомо про злочинні дії останнього та які на даний час в ході досудового розслідування ще не допитані (у тому числі - інші співробітники Обухівського районного управління Головного управління ДСНС України у Київській області).

Крім цього, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі та використовуючи набуту у процесі здійснення ним злочинної діяльності інформацію, а також інформацію про речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин злочину, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом намагатися знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також речей та документів, які містять інформацію щодо вчиненого кримінального правопорушення, адже протиправна діяльність його пов`язана із його посадою та службою у правоохоронних органах.

Також, підозрюваний маючи широке коло зв`язків серед співробітників Обухівського районного управління Головного управління ДСНС України у Київській області та інших правоохоронних і судових органах, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з тим, що санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду для уникнення від кримінальної відповідальності за тяжке кримінальне правопорушення та відбування покарання. Також, слід враховувати, що існує реальний ризик можливості втечі підозрюваного та його переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній проживає в Київському регіоні та має відповідні зв`язки у правоохоронних органах.

Орган досудового розслідування вважає наявність цих ризиків обґрунтованими, через те, що матеріали кримінального провадження містять достатні дані, які підтверджують, що підозрюваний може здійснити дії зазначені у клопотанні.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку прокурора, виправдовують застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки це забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та дієвість вказаного кримінального провадження. Тому, орган досудового розслідування дійшов висновку, що для досягнення цілей, визначених статтею 177 КПК України, запобіжний захід у вигляді застави є необхідним, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисники підозрюваного заперечували проти клопотання, зазначивши, що ризики не доведені, підозра необґрунтована, тому просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або передати підозрюваного на поруки, оскільки сума застави непомірна для нього та необхідні кошти для утримання двох малолітніх дітей.

Підозрюваний підтримав думку своїх захисників.

Вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

23.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні та проханні надати неправомірну вигоду службовою особою, яка займає відповідальне становище, для себе за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого службового становища.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Частина четверта статті 182 КПК України визначає що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Застава у кримінальному провадженні вважається процесуальним примусом, який застосовується до підозрюваного (обвинуваченого) та накладає відповідні зобов`язання не тільки на підозрюваного, а також на іншу особу, яка погодилась внести заставу за підозрюваного (заставодавця).

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ураховуючи, що відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції ЄСПЛ, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому, відповідно до рішень ЄСПЛ, зокрема у справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988 та «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 23.10.1994, факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», не повинні бути такого самого рівня, як факти, на яких має ґрунтуватись обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, і які навіть у сторонньої людини не викликають розумних сумнівів, підтверджуються доказами, долученими до матеріалів клопотання, а саме:

- заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення;

- показаннями свідків ОСОБА_11 та ін.;

- протоколом огляду грошових коштів та вручення особі від 31.07.2024;

- протоколами добровільної видачі від 31.07.2024;

- протоколом огляду предметів та вручення особі від 01.08.2024;

- протоколом огляду від 01.08.2024;

- протоколами за результатами проведення НСРД;

- іншими доказами у кримінальному провадженні.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя бере до уваги те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах. При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора обставини, у слідчого судді є всі підстави вважати, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Разом з тим, відповідно до положень частини третьої статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Приписи статті 176 КПК України передбачають такі запобіжні заходи: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Слідчий суддя не вбачає підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки стороною захисту в судовому засіданні не доведено, що даний запобіжний захід може забезпечити запобігання ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, тому дійшов висновку про відмову у застосуванні такого запобіжного заходу.

Ризики, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу, про які зазначив прокурор у своєму клопотанні, що було підтримано стороною обвинувачення у судовому засіданні, є недоведеними з огляду на таке.

Сторона обвинувачення зазначає, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. Про обґрунтованість даного ризику, на думку органу досудового розслідування, свідчить те, що підозрюваний усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, що, згідно з твердженням сторони обвинувачення, повністю підтверджує ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Однак відповідно до вимог пунктів третього, четвертого статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти російської федерації» від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000). При цьому, відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця проживання не є доказом того, що особа зникне (рішення у справах «Пшевечерський проти російської федерації» від 24.05.2003, «Сулаоя проти Естонії» від 15.02.2005). Не може бути доказом можливої втечі особи і наявність кількох місць проживання (рішення у справі «Олександр Макаров проти російської федерації» від 12.03.2009).

При оцінці наявності даного ризику слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 з`явився за першою вимогою до слідчого судді для розгляду вказаного клопотання, При цьому стороною обвинувачення не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що з моменту набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні вчинялися будь-які дії на ухилення від явки до органу досудового розслідування, з огляду на це, твердження сторони обвинувачення з приводу існування такого ризику є формальним та сумнівним, ґрунтується на припущеннях і не може свідчити про настільки високу ймовірність настання даного ризику, яка б слугувала підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, на якому наполягає сторона обвинувачення.

Ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (рішення Європейського суду з прав людини «Бекчієв проти Молдови»).

Згідно з наданими прокурором документами, речові докази у справі перебувають на зберіганні в сторони обвинувачення та не передавались на зберігання фізичним особам. Тому зазначений прокурором ризик у судовому засіданні не підтверджено.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, слід зазначити, що відповідно до практики ЄСПЛ, ризик тиску на свідка не можна визнати підставою для застосування запобіжного заходу без підтвердження вчинення вказаних дій під час досудового розслідування, оскільки це суперечитиме презумпції невинуватості, яка закріплена у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України та Кримінального процесуального кодексу України.

Доказами на обґрунтування такого ризику можуть бути: підтверджуючі документи, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; незаконний вплив на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, що також підтверджується документально.

Однак, під час судового розгляду таких обставин не було встановлено. Недостатньо покладатися лише на абстрактну можливість, не підкріплену жодними доказами. Сторона обвинувачення не надала слідчому судді доказів на підтвердження наявності такого ризику.

Частиною четвертою статті 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою, шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За викладених обставин, убачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді застави є непропорційним легітимній меті, яка ставиться до його застосування.

Ураховуючи викладене, а також тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , його сімейний стан, перебування на його утриманні малолітніх дітей, постійне місце проживання, що свідчить про наявність міцних соціальних зав`язків, стану здоров`я, зважаючи на необхідність дотримання цілей та принципів кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000240 від 17.06.2024, а саме до 22.12.2024 включно, з покладенням на нього процесуальних обов`язків, визначених частиною п`ятою статті 194 КПК України, який буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження.

Питання доведення винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом встановлення під час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 132, 177-179, 182, 193, 194, 196, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відмовити.

У задоволенні заяв ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про взяття підозрюваного ОСОБА_4 на особисту поруку відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000240 від 17.06.2024, а саме до 22.12.2024 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду у кримінальному провадженні за першою вимогою;

- не відлучатися із міста Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та / або місця роботи;

- утриматись від спілкування з особами, визначеними слідчим чи прокурором;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на слідчого у кримінальному провадженні

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1