Провадження №1-кп/367/974/2024
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ірпені під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2024 року за № 0000138 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області з Бучанської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2024 року за № 0000138 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та ухвалою суду призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття чи зупинення провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні.

Потерпілий підтримав позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 вважали можливим призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, судовий розгляд проводити суддею одноособово.

У підготовчому судовому засіданні не встановлено та учасниками судового провадження не вказано підстав до прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4, 6 ч.3 ст.314 КПК України, а тому суд вважає необхідним призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Під час підготовки до судового розгляду вирішено питання, передбачені ч.2 ст.315 КПК України, та вчинено усі дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Крім цього, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтоване тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 13.10.2024, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 просили змінити застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт.

Потерпілий підтримав заявлене захисником та обвинуваченим клопотання.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно із ч.5 ст.199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч 1. ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, 16 липня 2024 року слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. При цьому, обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу.

Разом з тим, обвинувачений хоча раніше і притягався до кримінальної відповідальності, однак судимість погашена, а тому вважається раніше не судимим, має постійне місце проживання у місті Буча, де орендує кімнату.

Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення в умисному тяжкому злочині, особи обвинуваченого, суд приходить до висновків щодо існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Однак, враховуючи позицію потерпілого, який підтримав клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, відсутність доказів, які б свідчили про існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.177 КПК України, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги наявність ризиків передбачених п.п. 1, 5, ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці проживання, слідчий суддя вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, а тому клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Також, суд покладає на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Початок строку домашнього арешту стосовно ОСОБА_5 обчислювати з моменту виконання ухвали, тобто з 11 жовтня 2024 року до 09 грудня 2024 року включно.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 183,199,291,314,315 КПК України, суд, -

постановив:

Призначити судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2024 року за № 0000138 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області на 21 жовтня 2024 року на 16 годину 45 хвилин.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово за участю прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілого.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, тобто по 09 грудня 2024 року включно, заборонивши йому залишати житло за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20 години 00 хвилин до 06 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися зі свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20 години 00 хвилин до 06 години наступного дня;

3) не відлучатися із Київської області без дозволу суду;

4) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) утримуватися від позапроцесуального спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Виконання ухвали про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на Відділення поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області.

Початок строку дії ухвали обчислювати з 11 жовтня 2024 року.

Строк дії ухвали до 09 грудня 2024 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1