УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000508 від 07.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000508 від 07.07.2023 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України.

Процесуальне керівництво досудового розслідування здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, окремими службовими особами центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» (в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )з метою отримання неправомірної вигоди у вигляді заробітної плати військовослужбовців, які не з`являються за місцем постійної дислокації військової частини та не виконують свої службові обов`язки, вжили заходів щодо зарахування до особового складу військової частини ряду осіб.

Так, керівним складом військової частини НОМЕР_1 розроблена та реалізована злочинна схема отримання грошових коштів від підлеглих військовослужбовців, а саме прийняття на військову службу осіб, які отримують у повному обсязі грошове забезпечення, при цьому останні не з`являються на службу.

Зокрема встановлено, що керівництво військової частини НОМЕР_1 , вжило заходів щодо зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 осіб, які не виконують свої функціональні обов`язки.

Поряд з цим, встановлено військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які під час несення служби, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби вступили в злочинну змову з керівництвом військової частини НОМЕР_1 . За вказану протиправну діяльність наведені військовослужбовці віддали свої зарплатні банківські картки в якості відплати за ухилення від військової служби та після цього не з`являлися в пункті постійної дислокації військової частини та не виконували свої службові обов`язки.

Вищевказані військовослужбовці, відповідно до посадових обов`язків повинні забезпечувати виконання завдань за призначенням. В той же час, зазначені військовослужбовці проводять свій час на вільний розсуд не пов`язуючи його з виконанням з обов`язків військової служби при цьому отримуючи грошове забезпечення та інші належні виплати та додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

В рамках проведення досудового розслідування, слідчим на адресу 2 ОВ ТУ ДБР у м. Миколаєві надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій.

Під час виконання доручення направленого на встановлення обставинвказаного правопорушення оперативним підрозділом було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є командиром військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є заступником командира військової частини НОМЕР_1 а також ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

Так, 02.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2024 проведено обшук автомобіля марки LexusLX570, 2010 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_2 », за адресою: АДРЕСА_2 під час якого виявлено та вилучено:

-Чорнові записи виконані барвником синього кольору рукописно на 1 арк.;

-Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 на автомобіль марки LexusLX570, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

-Військовий квиток на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 виданий 21.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, під час обшуку вилучено автомобіль марки LexusLX570 державний номерний знак НОМЕР_5 .

02.08.2024 на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами в рамках означеного кримінального провадження.

Востаннє, 25.09.2024 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси повернуто клопотання про арешт майна прокурору строком на 72 години для усунення недоліків.

Таку ухвалу стороною обвинувачення було отримано 01.10.2024, й на теперішній час, в зв`язку з виправленням раніше встановлених недоліків, сторона обвинувачення повторно підіймає питання накладення арешту майна.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що 02.08.2024 в ході проведення обшуку вилучено майно, що перебувало у власності, користуванні та розпорядженні ОСОБА_4 .

Таким чином, фактичні обставини справи та проведений обшук за участю ОСОБА_4 підтверджують факт володіння, користування та розпорядження перерахованого у клопотанні майна останніми на момент проведення слідчої дії.

Вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, вказане майно є тимчасово вилученим майном.

На теперішній час, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Водночас, слід акцентувати увагу на тому, що наразі вирішується питання щодо повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, та у зв`язку із обізнаністю останнього про наявність кримінального провадження він може вжити заходів щодо перереєстрації, продажу, іншого виду фіктивного або дійсного відчуження майнових прав на користь інших осіб з метою уникнення арешту і конфіскації.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що кримінальним правопорушенням спричинено матеріальні збитки державі внаслідок безпідставного нарахування грошових виплат військовослужбовцям, які фактично не виконували свої обов`язки та проводили час служби на власний розсуд на суму більш ніж на 11 мільйонів гривень (сума в ході досудового розслідування зростає з встановленням нових подібних фактів), у зв`язку із чим в кримінальному провадженні будуть готуватись цивільні позови про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, які будуть скеровуватись до суду з обвинувальним актом.

Слід додатково відзначити, що конфіскація майна передбачена санкцією статті ч. 5 ст. 191 КК України є безальтернативним додатковим покаранням, та її вид і розмір, буде вирішуватись судом за результатами судового розгляду.

Майно, яке потенційно може бути конфісковано після визначення остаточного розміру шкоди, спричиненої кримінальними правопорушення, може бути реалізовано та звернуто у передбаченому Законом порядку на користь держави і потенційно направлене на потреби Збройних Сил України, відшкодування шкоди завданої правопорушеннями.

Досліджується також і питання законності набуття майна особами, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та командування вказаної військової частини, в тому числі набутого таким шляхом до повномасштабного вторгнення та запровадження військового стану, що також має сенс у забезпеченні арешту майна.

Крім того, щодо частини майна вилученого під час обшуків та здобутих особами злочинним шляхом, буде вирішуватись питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України та вказане питання буде вирішуватись судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Обізнаність особи щодо наявності кримінального провадження, наявність та розуміння положень ч. 5 ст. 191 КК України щодо конфіскації майна, підозри у яких готуються, необхідність невідворотного відшкодування шкоди, завданої державі, а також принципам кримінального судочинства, свідчать про нагальну необхідність у арешті майна, з метою забезпечення його збереження до вирішення подальшої долі, адже щодо майна про арешт якого подане клопотання існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно має ознаки доказу кримінального правопорушення, може підлягати спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, є необхідним для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, що відповідає положенням ст. 170 КПК України.

Інше майно у вигляді чорнових записів виконаних барвником синього кольору рукописно на 1 арк.; військовий квиток на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 виданий 21.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_4 є прямим речовим доказом злочинної діяльності останнього.

Зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Слідчий у судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання сторонни обвинувачення, поислаючись на те, що стороною обвинувачення не обгрунтовано яке значення має вилучене майно. Так, свідоцтво про реєстрацію автомобіля є документом який посвідчує прво власності ОСОБА_4 . Відповідно до нього, ОСОБА_4 придбав вказаний автомобіль задовго до обставин, викладених у клопотанні. Крім того, представник власника зазначає, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_10 . При цьому, автомобіль перебував у її постійному користуванні. Військовий квиток на ім`я ОСОБА_4 є документом, який посвідчує особу військовослужбовця ОСОБА_4 (який на даний час проходить військову службу). Адвокат ОСОБА_5 зауважила, що прокурором не обгрунтовано мету накладення арешту на майно ОСОБА_4 . Просила відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення. Долучила письмові заперечення з додатками.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступних висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна, який накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації, слідчий суддя має враховувати (ч. 4, 5 ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- наявність достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України (спеціальна конфіскація);

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (конфіскація майна як вид покарання);

-наявність достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна;

-розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

-наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України.

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання, 02.08.2024 ОСОБА_4 було повідмолено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення військосолужбовця від несення бов`язків військоовї служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

Водночас, стлроною обювинувачення зазначається про те, що наразі вирішується питання щодо повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, що підтверджується долученими матеріалами з яких вбачається, що досудове розслідування проводиться за ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст.191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України.

При цьому санкція за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна.

Так, слідчий суддя враховує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля марки Lexus LX 570 державний номерний знак НОМЕР_5 є ОСОБА_4 .

Таким чином, слідчий суддя відхиляє доводи адвоката ОСОБА_5 , що вказаним транспортним засобом на постійній основі користується дружина підозрюваного ОСОБА_10 , оскільки відповідного документального підтвердження власним доводам стороною захисту надано не було.

Слід також враховувати, що на теперішній час ОСОБА_4 достовірно обізнаний з обставинами кримінального провадження та відповідно може вжити заходів щодо перереєстрації, продажу, іншого виду фіктивного або дійсного відчуження майнових прав на користь інших осіб з метою уникнення застосування відносно нього заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема у вигляді арешту на належне йому майно.

З огляду на що, слідчий суддя приходить до переконання, що наявні достатні підстави вважати, що автомобіль, який належить ОСОБА_4 та на який сторона обвинувачення просить накласти арешт, підлягатиме ймовірній конфіскації, як різновиду додаткового покарання (правова підстава арешту майна абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України). В свою чергу, оскільки метою арешту майна є забезпечення такої конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України), очевидно, що завданням арешту майна є запобігання його можливого знищення/ відчуження (абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Крім того, як було повідомлено слідчим у судовому засіданні та вбачається з поданого прокурором клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що кримінальним правопорушенням спричинено матеріальні збитки державі внаслідок безпідставного нарахування грошових виплат військовослужбовцям, які фактично не виконували свої обов`язки та проводили час служби на власний розсуд на суму більш ніж на 11 мільйонів гривень (сума в ході досудового розслідування зростає з встановленням нових подібних фактів), у зв`язку із чим в кримінальному провадженні будуть готуватись цивільні позови про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, які будуть скеровуватись до суду з обвинувальним актом.

В цьому ж розрізі слідчий суддя зауважує, що майно, яке потенційно може бути конфісковано після визначення остаточного розміру шкоди, спричиненої кримінальними правопорушення, може бути реалізовано та звернуто у передбаченому Законом порядку на користь держави і потенційно направлене на потреби Збройних Сил України, відшкодування шкоди завданої правопорушеннями.

Між тим, слідчий суддя враховує доводи прокурора у клопотанні та приходить до переконання з приводу того, що вилучені чорнові записи можуть містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій.

Водночас, слідчий суддя критично оцінює та вважає неспроможними доводи сторони обвинувачення щодо необхідності накладення арешту на вилучений військовий квиток ОСОБА_4 , оскільки прокурором не доведено, яке відношення та значення в рамках означеного кримінального провадження має вищевказане майно. Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що відомості, які містяться у вказаному документі сторона обвинувачення може отримати шляхом копіювання відповідних даних.Посилання сторони обвинувачення на той факт, що вилучене майно є речовим доказом є формальним, без жодних обґрунтувань.

В цьому розрізі, слідчий суддя зазначає, що військовий квиток є документом, що визначає належність його власника до військової служби, служби в запасі та військового обов`язку, а накладення арешту на таке майно буде об`єктивним порушенням прав особи в період дії воєнного стану. Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту чорнових записів є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, а також може підлгати конфіскації як виду покарання.

Відтак, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження та користування такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження вилученого майна, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що зацікавлені особи не позбавлені процесуальної можливості звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, якщо на їх переконання арешт майна накладено слідчим суддею необґрунтовано, або ж відпаде подальша необхідність в дії такого заходу забезпечення кримінального провадження (абзац 2 ч. 1 ст. 174 КПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000508 від 07.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України задовольнити частково.

Накласти із забороною користування та розпорядження арешт на автомобіль марки Lexus LX570 державний номерний знак НОМЕР_2 WIN НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .,та вилучені в ході проведення обшуку автомобіля Lexus LX570, речі а саме чорнові записи виконані барвником синього кольору рукописно на 1 арк.; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 на автомобіль марки Lexus LX570, державний номерний знак НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно, а саме: військовий квиток на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 виданий 21.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_4 повернути особі, у якої воно було вилучено.

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1