ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1148/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.369 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вирком Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , зі слів має інвалідність третьої групи, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Як встановив суд, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління iз спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Так, згідно наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07 серпня 2023 особовому складу) капітана ОСОБА_9 призначено на посаду начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 238 від 26.08.2023 та на підставі витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07 серпня 2023 року (по особовому складу), припису командира військової частини НОМЕР_1 № 35 від 25.08.2023 (вх. №5678 від 26.08.2023) та рапорту капітана ОСОБА_9 (вх. 5679 від 26.08.2023) ОСОБА_9 з 26 серпня 2023 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Функціональних обов`язків начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 начальник групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснює безпосереднє керівництво групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 . Начальник групи є безпосереднім начальником для всього особового складу групи та підпорядковується начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Начальник Відділення запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень за погодженням з начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначає основні завдання, функціональні обов`язки особовому складу відділення.

Начальник відділення запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами України, директивами ІНФОРМАЦІЯ_6 , наказами і дорученнями начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 (далі начальник Головного управління), командира військової частини НОМЕР_2 , начальника відділу.

Тобто ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 є службовою особою.

29.08.2023 близько 12 год. 00 хв. старший стрілець групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , виконуючи свої службові обов`язки на блокпосту, встановленому на перехресті автошляхів М-18 (Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта) та Т-21-01 (Мерефа-Зміїв), а саме неподалік автозаправки «Brent Oil» в районі АДРЕСА_2 , зупинив вантажний автомобіль марки «FORT TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_3 . В ході перевірки документів та вмісту автомобіля ОСОБА_10 , виявлено відсутність будь-яких документів на товар, який в ньому перевозився, а саме два полімерних єврокуби з маркуванням НОМЕР_4 та НОМЕР_5 в металевих решітках з дизельним паливом об`ємом по 1000 л в кожному, встановлених на металевих піддонах.

Виконуючи свої службові обов`язки, ОСОБА_10 попросив водія надати документи щодо транспортування дизельного палива, однак не отримавши їх, тимчасово заблокував проїзд вищевказаного автомобіля, який рухався у напрямку Дніпропетровської області, для з`ясування обставин та доповіді керівництву.

ОСОБА_7 у свою чергу, в ході подальшої бесіди із ОСОБА_10 , який виконував свої службові обов`язки, з метою уникнення будь-якої відповідальності за транспортування великого об`єму дизельного палива без відповідних документів на їх транспортування та походження, та з метою безперешкодного проїзду вищевказаного автомобіля із вказаним дизельним паливом через блокпост, повідомив ОСОБА_10 , що він має із собою грошові кошти у сумі 20000 гривень, натякаючи на вирішення питання шляхом надання службовій особі неправомірної вигоди.

У відповідь старший стрілець групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-ростової служби роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 відмовив ОСОБА_7 та повідомив про цей факт начальника групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 . Однак ОСОБА_7 , у свою чергу, попросив зв`язати його із керівництвом ОСОБА_10 для подальшого спілкування.

В подальшому 29.08.2023 близько 17 год. 40 хв. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого на нульовому поверсі будівлі учбового корпусу № 1 земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_3 , а саме до кабінету № 5, в якому виконує свої службові обов`язки начальник групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 приїхав ОСОБА_7 . В ході бесіди із ОСОБА_9 , який виконував свої службові обов`язки, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_9 , розташованого на нульовому поверсі будівлі учбового корпусу № 1 земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_3 , а саме у кабінеті № 5, попросив ОСОБА_9 , використовуючи надане йому службове становище, не повідомляти жодні державні органи про незаконне транспортування дизельного палива, а також забезпечити безперешкодний проїзд автомобіля марки «FORT TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_3 , в якому знаходились два полімерних єврокуби із дизельним паливом об`ємом по 1000 л в кожному, через блокпост в напрямку Дніпропетровської області.

При цьому, ОСОБА_7 , діючи умисно, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення будь-якої відповідальності за транспортування дизельного палива без відповідних документів на його транспортування та походження, та з метою безперешкодного проїзду вищевказаного автомобіля із дизельним паливом через блокпост, надав ОСОБА_9 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 20 000 гривень, поклавши їх на робочий стіл останнього під службові документи.

Після чого начальник групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , у свою чергу, відразу повідомив про надання йому неправомірної вигоди ОСОБА_7 правоохоронні органи.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України - надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

В апеляційній скарзі зі змінами захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.369 КК України, яке не пов`язане з обмеженням або позбавленням волі.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.3 ст.337 КПК України, при призначенні покарання вийшов за межі висунутого обвинувачення в сторону погіршення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, призначивши покарання у виді 2 років позбавлення волі, при обґрунтуванні позиції обвинувачення про доцільність застосування покарання у вигляді штрафу. Вказує, що судом не було враховано те, що ОСОБА_7 вперше вчинив нетяжкий злочин, предметом кримінального правопорушення були грошові кошти в сумі 20000 гривень, повністю розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання. На думку апелянта, посилання суду на те, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, є незаконним та дискримінаційним, оскільки останній не має незнятої чи непогашеної судимості, ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, покарання не відбував. Оскільки факти незаконного чи незаконного отримання обвинуваченим дизельного пального, його походження, цільове призначення, належність чи неналежність ЗСУ не перевірялось органом досудового розслідування, не входило до формулювання обвинувачення та не доводилось стороною обвинувачення у суді, будь-яке посилання суду першої інстанції на відповідні обставини, як на обґрунтування «не моральності поведінки обвинуваченого» та підстави для обрання більш тяжкого покарання є абсолютно незаконними та суперечать вимогам ч.1 ст.337 КПК України щодо встановлення меж судового розгляду. Крім того, звертає увагу на те, що обвинувачений з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на території України активно займався волонтерською діяльністю, здійснював безоплатний ремонт транспортних засобів, які використовуються військовослужбовцями, надавав допомогу різним військовим частинам, постачаючи автозапчастини, продукти харчування та інше, про що свідчить велика кількість нагород. Також ОСОБА_7 , згідно з повідомленням про співпрацю №121 від 18 січня 2024 року, вважається таким, що діє в інтересах ВЧ НОМЕР_7 та виконує ремонт автомобільної техніки. Також звертають увагу на те, що обвинувачений є інвалідом 3 групи з дитинства та є батьком малолітньої дитини, 2009 року народження, що підтверджується відповідними документами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила пом`якшити ОСОБА_7 покарання, думку обвинуваченого, який просив призначити йому покарання не пов`язане з обмеженням або позбавленням волі, а також прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що воно розглянуте судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, висновки суду про фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.2 ст.394 та ст.404 КПК України, не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, наявність обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обстави, що обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, зі слів працює на СТО, ремонтує автомобілі, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має неповнолітню дитину, зі слів має інвалідність 3 групи, хронічні захворювання спростовує, позитивно характеризується..

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав розкаяння у скоєнні злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якими визнав ОСОБА_7 винуватим, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

При цьому, колегія суддів також бере до уваги фактичні обставини справи та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надавав в суді першої інстанції, а саме те, що обвинувачений перевозив 2000 л дизельного палива, яке придбав у військовослужбовців ЗСУ. Зазначені дії були припинені працівником Військової служби правопорядку ОСОБА_10 , який виконував службові обов`язки. Однак, ОСОБА_7 у свою чергу, з метою уникнення будь-якої відповідальності за транспортування великого об`єму дизельного палива без відповідних документів на їх транспортування та походження, та з метою безперешкодного проїзду вищевказаного автомобіля із вказаним дизельним паливом через блокпост, спочатку намагався домовитися із ОСОБА_10 , а вже потім й з начальником групи запобігання і профілактики кримінальних та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 за 20 000 гривень.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, який є злочином у сфері службової діяльності, під час режиму воєнного стану в Україні, що є наразі суспільно резонансним злочином, антисоціальним вчинком, що посягає на відносини, що склалися у суспільстві, і становлять небезпеку суспільству, тому умова призначення покарання у вигляді штрафу в даному випадку, не відповідає ч. 2 ст. 65 КК України, не є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд призначив ОСОБА_7 явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення, у зв`язку з чим призначив покарання в межах санкції злочину, за яким визнав ОСОБА_7 винним.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що він обвинувачується у вчиненні злочину, який віднесено до корупційних злочинів у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Колегія суддів бере до уваги позитивну характеристику обвинуваченого, його щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, стан його здоров`я, наявність неповнолітньої дитини, 2009 року народження, та додані до апеляційної скарги позитивні відомості про особу ОСОБА_7 , в тому числі,подяки щодо нього, але, з урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується останньому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні в період дії воєнного стану суспільно небезпечного кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Стороною захисту також не наведено в своїй апеляційній скарзі та не доведено під час апеляційного розгляду наявність обставин, які свідчать про можливість звільнення ОСОБА_7 від реального відбуття покарання у виді позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим засудженим, так і іншими особами, застосування ст.75 КК України, у даному конкретному випадку, на переконання колегії суддів, є неприпустимим.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а також автономну концепцію поняття «покарання» в практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи обвинуваченого та захисника, що надані під час апеляційного розгляду, про необхідність пом`якшення призначеного покарання у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальне правопорушення, скоїв нетяжкий злочин, позитивно характеризується, повністю розкаявся та відсутність обставин, які обтяжують покарання, оскільки обвинувачений, придбавши дизельне паливо незаконним шляхом у військовослужбовців під час дії воєнного стану, намагався уникнути відповідальності за транспортування великого об`єму дизельного палива та неодноразово намагався надати неправомірну вигоду у сумі 20 000 грн. службовим особам Військової служби правопорядку.

Належить також зазначити, що захисником надано документи, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, останні з яких датовані 18.01.2024 року (арк.173-180). Однак, матеріали справи не містять інших відомостей про те, що ОСОБА_7 продовжує ставати на шлях виправлення та перевиховання. Цих відомостей не надана стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Що стосується щирого каяття ОСОБА_7 , то ці обставини не є достатньою підставою для застосування ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, колегія суддів враховує послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою щире каяття само собою не є підставою для звільнення від відбування покарання, а лише характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину (постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року провадження № 51-2607 км 18 , справа № 759/7784/15-к).

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: