Провадження № 1-кп/643/246/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.08.2024

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 , ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувають обвинувальні акти в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 на 60 діб.

Клопотання прокурора обґрунтовується наступними доводами.

Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стала наявність обґрунтованої підозри та сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема:

переховуватись від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з вчиненням тяжкого кримінального правопорушення та у зв`язку з суворістю покарання за вчинений злочин у разі визнання його винуватості;

незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, ніде не працює, законних джерел отримання заробітку не має, не володіє міцними соціальними зв`язками, постійно змінює місце мешкання.

Станом на цей час, на думку прокурора, існує необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 оскільки ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу на стадії досудового слідства не втратили актуальності і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може їм запобігти.

А саме, обвинувачена може вдатися до таких дій:

- п.1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку із тривалим терміном покарання у вигляді позбавлення волі;

- п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України - незаконно вплинути на свідків та потерпілих;

- п.5 ч. 1 ст.177 КПК України - вчинити новий злочин у зв`язку із відсутністю законних джерел отримання грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які визначені цією статтею.

Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що зазначені ризики не зменшилися та не зникли, а тому не може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

З огляду на фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , на характеристику особи обвинуваченого, на ризики, які на цей час не зменшились та не зникли, вважаю, що вказаний запобіжний захід відповідає характеру кримінального правопорушення, суспільному інтересу та жоден інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та не виключить зазначені вище ризики.

На підставі викладеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачена у судовому засіданні просила суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник обвинуваченої також просила суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Вказувала на недоведеність прокурором ризиків на які він посилається у своєму клопотанні. Зазначила, що обвинувачена тримається під вартою вже майже рік та прокурор мав навести докази на підставі яких можна було дійти висновку про доцільність тримання під вартою. Також, стверджувала, що відсутні докази незаконного впливу на свідків та потерпіліх. Крім того, захисник зауважила, що відсутній ризик вчиннення інших кримінальних правопорушень, оскільки за минули кримінальні правопорушення обвинувачена вже понесла покарання, а відсутність джерел до існування та не працевлаштування на роботу апріорі не може свідчити про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

На уточнюючі запитання суду, обвинувачена повідомила, що її співмешканець більше не проживає у цій квартирі, а квартира належить їй, тому вважає, що може перебувати у цій квартирі під домашнім арештом. Крім того, повідомила, що вона має рахунок в Ощадбанку, на якому у неї містяться грошові кошти, однак вона не може їх зняти за відсутності паспорту, який вона втратила. Також, повідомила, що документи на квартиру не долучались до справи.

Вирішуючи заявлене клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, заслухавши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, думку сторін кримінального провадження, встановив наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 року стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 29.10.2023 року. Визначений розмір застави у сумі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень. Ухвалами суду строк запобіжного заходу продовжувався на 60 днів.

Обвинувачена ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушеннях, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно зі ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, перевіривши наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні прокурора, встановив наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Суд при оцінці ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні на предмет їх зменшення, або з`явлення нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою зазначає, щосудоий розгляд лише призначений, свідки та потерпілі не допитувались, письмові докази не досліджувались.

Щодо ризику переховування обвинуваченої від суду, суд зазначає наступне.

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 185 КК, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , є тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Крім того, обвинувачена повідомила, що її близькі родичі, а саме двоє синів знаходяться у республіці Польща, одного з яких вона самостійно вивозила до Польщі, а інший перебував у цій республіці до війни. Інших близьких родичів в Україні обвинувачена не має. Крім того, обвинувачена повідомила, що вона не бажає, щоб її сини повертались до України.

Зазначені фактори, на думку суду, є свідченням відсутності міцних соціальних зв`язків обвинуваченої на території України та наявності ризику переховування обвинуваченої від суду.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих з боку обвинуваченої, суд зазначає наступне.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого. Суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, або потерпілих у разі задоволення судом такого клопотання. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

На даний час триває стадія судового розгляду, визначений порядок дослідження доказів, судовий розгляд розпочато, свідки та потерпілі не допитані.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченою, суд зазначає наступне.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, у тому числі з корисливих мотивів, у зв`язку відсутністю законних джерел доходу, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд звертає уваги на те, що доказів про наявність джерел доходу сторона захисту не надала, наявність у обвинуваченої рахунку в Ощадбанку та грошових коштів на ньому жодними доказами не підтверджено.

Як на минулому судовому засіданні так і в цьому, суд вивчав можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, але не знайшов для цього підстав, оскільки такий вид запобіжного заходу як домашній арешт не зможе запобігти тим ризикам на які посилається прокурор та які встановлені у судовому засіданні. Офіційної роботи обвинувачена не мала, незадовго до потрапляння під варту була звільнена з колонії. Документів, які б підтверджували її право власності на квартиру до суду не надала.

Під час розгляду клопотання прокурора у цьому судовому засіданні, жодних нових обставин, які б могли свідчити про зменшення ризиків на які посилається прокурор як на підставу для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, суду невідомі та будь-яких доказів з цього приводу сторонами кримінального провадження не надавались.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні прокурора у суду відсутні.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченої, яка є раніше судима, відсутність даних про її офіційне працевлаштування, сімейний стан (незаміжня), відсутність осіб, які знаходяться на утриманні обвинуваченої, відсутність законних джерел до існування, відсутність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченої, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винною, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли б виправдовувати подальше тримання обвинуваченої під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший більш м`який запобіжний захід.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Ураховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики (п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України) продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченої до 04 жовтня 2024 року включно.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту постановлення цієї ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 04 жовтня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченою у той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складений та проголошений 09 серпня 2024 року о 15 годині 15 хвилин.

Суддя - ОСОБА_1