Дата документу 03.10.2024 Справа № 331/2570/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2570/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/945/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 03 жовтня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, працював на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 червня 2024 року, яким визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна.

На підставі ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання - «старший сержант поліції».

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 ухвалено не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок суду є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом».

Висновки суду, викладені у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення не відповідають, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Докази, надані стороною обвинувачення, в своїй сукупності не доводять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Так, захисник зазначає про те, що у вироку зазначено, що допит обвинуваченого у судовому засіданні не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі положень ч.3 ст.323 КПК України, при цьому обвинувачений викликався до суду через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явився. Разом з тим, захисник вважає, що за таких обставин неможливо вважати встановленим, що обвинувачений відмовився від свого права постати перед судом і захищати себе, або те, що він мав намір уникнути суду.

Крім того, стороною захисту під час судового розгляду наголошувалось, що через неможливість спілкування з ОСОБА_6 його захист від обвинувачення відбувається без з`ясування його правової позиції по справі та доказів, які ОСОБА_6 надав би суду для всебічного, повного і об`єктивного розгляду кримінального провадження.

Також, захисник звертає увагу на те, що по справі було винесено окрему думку суддею зі складу колегії суддів, яка вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого невірна.

На думку захисника, системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що незаконно створені на тимчасово окупованій території правоохоронні органи не входять до складу збройних сил (воюючої сторони) без доведення їх фактичного залучення до ведення бойових дій (та відповідності іншим критеріям визначеним МГП), і не можуть вважатися воюючою стороною (тобто ворогом) під час міжнародного збройного конфлікту.

Аналіз складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 111 КК України, дає підстави стверджувати, що, дійсно, суб`єкт цього злочину визначений законодавцем як спеціальний, оскільки ним може бути тільки громадянин України, який досяг до вчинення злочину шістнадцяти років. Водночас, інших спеціальних ознак (службовий стан, певна діяльність тощо), диспозиція статті 111 КК України не містить.

Також, на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.7 ст. 111-1 КК України, а не за ч.2 ст. 111 КК України свідчать принципи подолання колізій конкуруючих норм (темпоральна, та пріоритет застосування спеціального закону).

Крім того, захисник вважає, що оскільки норма ч.7 ст. 111-1 КК України внесена більш пізнім законом, передбачає краще становище для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, введена в дію як реакція на здійснення окупації частини території України збройними силами РФ, то саме ця норма підлягає застосуванню для кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Встановлені під час судового розгляду діяння обвинуваченого, що полягали у виконанні вказівок і розпоряджень керівників окупаційної адміністрації рф, здійсненні патрулювання території м. Бердянськ в лавах так званої «народної міліції м. Бердянськ» на службових автомобілях Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області із видаленими знаками символіки Національної поліції мають бути кваліфіковані за ч.2 ст. 111 КК України як проведення підривної діяльності проти України. Однак, у обвинувальному акті дії ОСОБА_6 не були кваліфіковані стороною обвинувачення як вчинення державної зради саме у такий спосіб, що позбавляє суд можливості розширити висунуте обвинувачення шляхом зміни об`єктивної сторони злочину, оскільки це буде порушенням ст. 337 КПК України.

Отже, умисні дії ОСОБА_6 , який приблизно на початку квітня 2022 року надав добровільну згоду на співпрацю із окупаційною адміністрацією рф, розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконно створеному органі «народній міліції м.Бердянськ», яка є незаконно створеним правоохоронним органом на тимчасово окупованій території України, необхідно кваліфікувати за ч.7 ст.111-1 КК України, тобто як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, та призначити ОСОБА_6 , покарання у вигляді позбавлення волі на строк тринадцять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та в правоохоронних органах на строк тринадцять років із конфіскацією усього належного йому майна, а також позбавленням спеціального звання «старший сержант поліції».

Проте, сторона захисту вважає, що докази сторони обвинувачення у сукупності не доводять у повній мірі жодного складу кримінального правопорушення.

Згідно з вироком суду, згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №284 о/с від 17 червня 2021 року старшого сержанта поліції ОСОБА_6 призначено на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, Служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом №663 о/с від 23 травня 2022 року на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_6 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, ОСОБА_6 до 23 травня 2022 року був службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_6 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_6 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, в порушення вимог ст.ст.1, 2, 17 Конституції України, ст.ст.2, 64 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив Українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України, захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища та села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації (далі - рф) володимир путін, а також інші невстановлені досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п.1,2 Меморандуму про гарантії безпеки в зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували та розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, починаючи з 24 лютого 2022 року, дію якого в подальшому неодноразово було продовжено.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Бердянський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

З метою встановлення та зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції «правоохоронних» органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території Бердянського району та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м.Бердянська, системи органів державної влади рф, у тому числі «правоохоронної», з метою становлення та зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, приблизно у середині квітня 2022 року, але не пізніше 23 травня 2022 року, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання й практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого виконував вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф, здійснював патрулювання на території м.Бердянська від імені окупаційної влади, а також здійснював схиляння до державної зради співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області - їх агітацію щодо співпраці з окупаційною адміністрацією рф, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Так, ОСОБА_6 з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме в незаконно створеному органі - «народній міліції м.Бердянська», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Заслухавши доповідь судді; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» випуск НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ) від ІНФОРМАЦІЯ_3; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (м.Бердянськ), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.

Захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_8 .

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що з ОСОБА_6 вона знайома по роботі в Бердянському відділі поліції, після повномасштабного вторгнення він перейшов на бік окупантів, обійняв посаду в «народній міліції». 07 квітня 2022 року співробітників Бердянського ВП викликали в управління стратегічних розслідувань на вул.Лютеранський. В одному з кабінетів людина в цивільному одязі проводила співбесіди, потім покликав ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та наказав їм забрати у них (свідка та інших) зброю. Службовим автомобілем вони поїхали до неї додому, вона з чоловіком, який також є спрівробітником поліції, вийшла та пішла додому, а ОСОБА_11 з ОСОБА_12 поїхали, а потім повернулись до них та забрали їхню зброю. Також, свідок пояснила, що ОСОБА_6 агітував їх до співпраці з окупантами, зазначав, що все буде добре, буде хороша зарплатня. При розмові ОСОБА_6 був у захваті від подій, що відбувались, розповідав про перспективи з натхненням. Також, свідок пояснила, що їм надали час аби подумати, погрожували їм та членам їх родини, в зв`язку з чим 09 квітня 2022 року вони виїхали з м.Бердянська до м.Запоріжжя.

Допитаний свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що з ОСОБА_6 знайомий по роботі у відділі реагування ПП. Після вторгнення військових рф до м.Бердянська деякий час співробітники Бердянського ВП ще патрулювали по місту, забезпечуючи порядок, при цьому вони одягнені були в цивільний одяг, ОСОБА_6 разом із ними не патрулював. 07 квітня 2022 року біля їхнього відділу на вул.Лютеранській він бачив ОСОБА_11 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , всі були одягнені в чорну форму без знаків належності до українських поліцейських, у зв`язку з чим, свідок зрозумів, що ті працюють на окупаційну владу. Крім того, їм накази віддавав керівник окупаційної поліції, коли співробітники Бердянського ВП у приміщенні ДСР здавали зброю. Цей начальник пропонував свідку співпрацю з окупаційною владою, в разі відмови надав 48 годин аби залишити місто. 09 квітня 2022 року свідок виїхав з міста Бердянська. Пізніше в Телеграм-каналі свідок бачив репортаж про ходу містом Бердянськом на честь 9 Травня та серед учасників ходи він упізнав ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які були одягнені в форму поліції рф, з триколором та георгіївською стрічкою.

Допитаний свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що разом з ОСОБА_6 працював в одному екіпажі в секторі реагування патрульної поліції. Після повномасштабного вторгнення рф та окупації міста Бердянська ОСОБА_6 перейшов на бік ворога. Він бачив ОСОБА_6 , який був одягнений у чорну форму без знаків розрізнення, користувався службовим автомобілем на синіх номерах, але «наліпки» та «маячки» були зняті, виконував розпорядження особи на ім`я « ОСОБА_17 » - начальника новоствореної «Азовської народної міліції». Також, свідок пояснив, що представником рф їм було запропоновано перейти на службу до них, або протягом 48 годин залишити місто. Стосовно здачі табельної зброї надав пояснення, аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що з ОСОБА_6 він працював у групі швидкого реагування патрульної поліції. Після повномасштабного вторгнення та окупації міста Бердянська ОСОБА_6 почав співпрацювати з окупаційною владою - в «народній міліції». 09 квітня 2022 року у приміщенні «народної міліції» вони здавали свою табельну зброю. В кабінеті знаходився фсбшник у балаклаві, який давав вказівки що треба робити ОСОБА_11 та ОСОБА_19 . Під час бесіди ОСОБА_6 агітував за співпрацю з окупантами, говорив, що все буде добре, буде хороша зарплата, забезпечення. В зв`язку з погрозами свідку та його рідним, він виїхав із міста 10 квітня 2022 року. Також, свідок пояснив, що бачив, як ОСОБА_6 патрулював містом від «народної міліції» на службовому автомобілі, з якого були зняті герб України та інші знаки розрізнення патрульної поліції України, але на синіх номерах. Крім того, ОСОБА_6 був налаштований проти України, висловлював погрози іншим, що буде розстрілювати, якщо хтось порушить комендантську годину.

Крім того, в судовому засіданні дослідженні такі документи:

- повідомлення від 13 травня 2022 року щодо виконання доручення слідчого №17-01-1331 від 02 травня 2022 року (т.1 а.п.161-164), згідно з яким встановлено ряд діючих співробітників Національної поліції України в Запорізькій області, які перейшли на сторону ворога та працевлаштувались до так званої «народної міліції» в окупованому м.Бердянську, в тому числі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду інспектора ГРПП Бердянського РВП ГУ НП а Запорізькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , використовує мобільні телефони з такими номерами: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- повідомлення від 09 червня 2022 року щодо виконання доручення слідчого №17-01-2785 від 30 травня 2022 року (т.1 а.п.167-179), відповідно до якого встановлено діючих працівників Бердянського РУ ГУ НП в Запорізькій області, які перейшли на бік ворога та працевлаштувались до так званої «народної міліції» рф та підпорядковуються безпосередньо керівнику «народної міліції» ОСОБА_20 , в тому числі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду інспектора ГРПП Бердянського РВП ГУ НП а Запорізькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , використовує мобільні телефони з такими номерами: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Встановлено, що з 24 лютого 2022 року ОСОБА_6 знаходиться на окупованій території Запорізької області в окупованому м.Бердянськ, не звільнений, з початку російської агресії, приблизно з перших чисел березня 2022 року, перейшов на бік ворога та працевлаштувався до так званої «народної міліції»;

- висновок службового розслідування від 17 травня 2022 року (т.1 а.п.182 об-245), яким встановлено, що станом на 16 квітня 2022 року у порушення вимог пунктів 3 та 5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04 квітня 2022 року № 282 «Про тимчасове розташування (дислокації) територіальних підрозділів…», до АДРЕСА_2 , яка є захопленою окупаційними військами російської федерації, для несення служби не прибули та на облік у ГУНП в Запорізькій області не стали поліцейські, в тому числі поліцейський ВРПП Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області старший сержант поліції ОСОБА_6 . За скоєння дисциплінарного проступку, порушення вимог статей 65 та 68 Конституції України, частини 1 статті 18 ЗУ «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, пунктів 1, 3, 4, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейського ВРПП ГУ НП в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_6 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- протокол огляду мережі Інтернет від 13 квітня 2023 року (т.1 а.п.246-250), згідно з яким при перегляді відеозапису встановлено, що в додатку «TikTok» опублікований відео сюжет, протягом всього відео зверху по центру надрукований текст (мовою оригіналу): «Бердянск! Низкий Вам поклон!» (скріншот № 1). Фіксація пішої ходи відбувається чоловіком, одягненим у військову форму з шевроном, на якому зображений прапор російської федерації. До складу учасників пішої ходи входять цивільні особи, які несуть в руках прапори рф, до одягу прикріплені георгіївські стрічки, та викрикують: «С праздником! С днем победы!» На 26-30 секунді відео, разом із колоною цивільних йде особа №3 - чоловік віком приблизно 40 років, худорлявої статури, одягнений у форму міліції рф, на нагрудній кишені сорочки, з лівої сторони, прикріплена георгіївська стрічка (скріншот № 3). Присутній при перегляді відео свідок ОСОБА_13 пояснив, що особою № 3 є ОСОБА_6 - поліцейський ВРПП Бердянського РВП, з яким він особисто знайомий з 2018 року;

- наказ № 284о/с від 17 червня 2021 року (т.2 а.п.12), згідно з яким старшого сержанта поліції ОСОБА_6 призначено поліцейським відділу реагування патрульної поліції Бердянського районного відділу поліції;

- наказ № 663о/с від 23 травня 2022 року (т.2 а.п.13), згідно з яким ОСОБА_6 відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» за пунктом 6 частини 1 статті 77 звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

- 07 листопада 2015 року (т.2 а.п.14) ОСОБА_6 прийняв присягу на вірність Українському народові.

Суд дійшов правильного висновку про те, що сукупністю досліджених доказів поза розумним сумнівом підтверджується те, що ОСОБА_6 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді старшого поліцейського відділу реагування патрульної поліції Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, зрадивши складеній ним присязі, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території Бердянського району та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м.Бердянська, системи органів державної влади рф, у тому числі «правоохоронної», з метою становлення та зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання й практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого виконував вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф, здійснював патрулювання на території м.Бердянська від імені окупаційної влади, а також здійснював схиляння до державної зради співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області - їх агітацію щодо співпраці з окупаційною адміністрацією рф, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

ОСОБА_6 з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме в незаконно створеному органі - «народній міліції м.Бердянська», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Вказаний факт підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , які узгоджуються з письмовими доказами, зокрема з відомостями з повідомлення від 13 травня 2022 року щодо виконання доручення слідчого №17-01-1331 від 02 травня 2022 року, відповідно до якого, у списку серед діючих співробітників Національної поліції України в Запорізькій області, які перейшли на бік ворога та працевлаштувались до так званої «народної міліції» в окупованому м.Бердянську, зазначено прізвище обвинуваченого ОСОБА_6 ; відомостями з повідомлення від 09 червня 2022 року щодо виконання доручення слідчого №17-01-2785 від 30 травня 2022 року, відповідно до якого, встановлено діючих працівників Бердянського РУ ГУ НП в Запорізькій області, які перейшли на бік ворога та працевлаштувались до так званої «народної міліції» рф та підпорядковуються безпосередньо керівнику «народної міліції» ОСОБА_20 , в тому числі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, з протоколу огляду мережі Інтернет від 13 квітня 2023 року встановлено, що в додатку «TikTok» опублікований відео сюжет, з якого убачається, що відбувається піша хода, до складу якої входять цивільні особи, які несуть в руках прапори рф, до одягу прикріплені георгіївські стрічки, та викрикують: « С празником! С днем победы! », та разом із колоною цивільних йде особа №3 - чоловік віком приблизно 40 років, худорлявої статури, одягнений у форму міліції рф, на нагрудній кишені сорочки, з лівої сторони, прикріплена георгіївська стрічка. Вказаного чоловіка впізнав свідок ОСОБА_13 та пояснив, що особою № 3 є ОСОБА_6 - поліцейський ВРПП Бердянського РВП.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку та з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника, були перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана аргументована та змістовна відповідь у вироку, з якою погоджується і колегія суддів.

Так, з показань допитаних судом свідків та досліджених письмових доказів, убачається, що ОСОБА_6 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді старшого поліцейського відділу реагування патрульної поліції Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, активно підтримав режим окупаційної влади, шляхом переходу на бік ворога; спонукав інших осіб (громадян України), зокрема співробітників Національної поліції України, до участі у незаконно створеному органі влади, виконував розпорядження керівництва окупаційної поліції, брав участь у організаційних заходах на підтримку діяльності окупаційної влади, демонстрував негативне ставлення до України та , зі слів свідків, був у захваті від подій, що відбувались.

Зазначене є свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті та у вироку суду, діяв не добровільно.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності - достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.111 КК України, державна зрада - це діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Частиною 2 цієї статі передбачена кримінальна відповідальність за ті самі діяння, вчинені в умовах воєнного стану.

В свою чергу, перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. Форми такого переходу можуть бути різними. У конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових формувань ворожої держави, поліції, каральних загонів, розвідки, надані засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званий фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій державі або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід).

Перехід на бік ворога є закінченим з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду України.

Водночас, диспозиція ч.7 ст.111-1 КК України передбачає добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

З обвинувального акту убачається, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.111 КК України через те, що останній, будучи громадянином України, працівником правоохоронного органу - Національної поліції України, зрадивши присязі, надавав безпосередню допомогу представникам ворожої держави агресора та добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконно створеному органі - «народній міліції м.Бердянська».

Виходячи з показань допитаних свідків, ОСОБА_6 співпрацював з окупаційною владою, допомагав останнім забирати зброю у українських поліцейських, спонукав інших осіб (громадян України), зокрема співробітників Національної поліції України, до участі у незаконно створеному органі влади, тощо.

Окрім того, загальновідомим є той факт, що 24 лютого 2022 року на виконання наказу президента російської федерації володимира путіна та інших представників влади російської федерації, військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи тощо, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в т.ч. і м.Бердянськ Запорізької області .

Згідно з Указом Президента України ОСОБА_21 №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, починаючи з 24 лютого 2022 року, дію якого у подальшому неодноразово продовжено.

Таким чином, доводи захисника про те, що зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, в будь-якому випадку утворює лише склад злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та виключає наявність в діях цієї особи такого складу злочину, як державна зрада, є помилковими, оскільки не ґрунтуються на законі.

Доводи захисника щодо порушення прав обвинуваченого внаслідок застосування процедури спеціального судового провадження, колегія суддів вважає безпідставними, беручи до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2024 року справа № 415/2182/20, провадження № 13-15кс22, де, окрім іншого, зазначено, що, спираючись на загальні стандарти, сформовані в практиці ЄСПЛ, а також на обставини кримінального провадження, Велика Палата не знаходить підстав вважати, що спеціальний судовий розгляд за відсутності обвинувачених, кожен з яких був представлений захисником, сам по собі становив порушення ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного тощо.

Свої висновки в частині призначеного покарання суд також належним чином вмотивував у вироку.

Підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_6 колегія суддів не убачає.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 червня 2024 року, яким визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4