Провадження № 1кп-932-181-24
Справа № 932/2381/24
У Х В А Л А

іменем УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт та додатки до нього у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Прокурор вважав можливим призначити обвинувальний акт до розгляду у судове засідання.

Захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, так як, в порушення вимог ч.4 п.3 ст.291 КПК України, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не були вручені під розписку ні обвинуваченому ОСОБА_6 , ні захисникам. В обвинувальному акті потерпілою стороною зазначена Дніпровська міська територіальна громада в особі Дніпровської міської ради. Однак, в реєстрі матеріалів досудового розслідування Дніпровська міська територіальна громада в особі Дніпровської міської ради не вказана потерпілою стороною, а також не зазначено, чи допитаний по справі представник Дніпровської міської ради. Формулювання обвинувачення, яке міститься в обвинувальному акті, є абстрактним, незрозумілим та неконкретним за своїм змістом. В обвинувальному акті не зазначено, в яких саме діях ОСОБА_6 виразилось зловживання службовим становищем з використанням наданих йому повноважень, та в чому це полягає, оскільки у встановлених обставинах зазначено, що у ОСОБА_6 виник умисел на розтрату бюджетних коштів, але не зазначено, чи охоплювались умислом дії з розтрати бюджетних коштів шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та в чому конкретно полягає зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення мають суперечності, щодо об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_6 злочину. На вказане порушення діючого законодавства вказала колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпропетровського апеляційного суду в ухвалі від 26.12.2023, яке не було усунене стороною обвинувачення.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, так як відповідно до п.6 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру, окрім іншого, має містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, результат оцінки отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які надалі будуть перевірені судом. Принципових відмінностей у викладенні фактичних обставин, які впливають на обсяг обвинувачення чи кваліфікацію дій особи, у цих двох процесуальних документах не може бути, однак їх зміст не завжди може повністю збігатися, оскільки обвинувальний акт уточнює формулювання обвинувачення на підставі зібраних доказів. Однак, обвинувальний акт направлений стороною обвинувачення відтворює в повному обсязі зміст повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та не містить будь-яких нових відомостей, які б уточнювали формулювання обвинувачення, що є неприпустимим, оскільки до формулювання повідомлення про підозру законодавець встановлює менші вимоги, аніж до формулювання обвинувачення з викладенням його в обвинувальному акті. Беручи до уваги те, що в обвинувальному акті стороною обвинувачення викладені лише відомі на момент повідомлення про підозру фактичні обставини кримінального правопорушення, а не обставини, які встановлені під час досудового розслідування, відтак обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України. В порушення вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено анкетних відомостей потерпілого, а саме не зазначено прізвища, ім`я та по-батькові керівника та/або іншої уповноваженої особи на представлення інтересів Дніпровської міської територіальної громади в межах даного кримінального провадження в якості потерпілого, не зазначено коду унікального ідентифікаційного номера юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, не зазначено адресу місцезнаходження юридичної особи. Також в обвинувальному акті відсутнє чітке та конкретизоване формулювання обвинувачення. Так, зі змісту обвинувального акту вбачається, що до вчинення кримінального правопорушення причетні нібито працівники КП «Міськсвітло» Дніпровської міської ради, посадові особи ТОВ «Ліоні торг» та інші особи, проте відомості, які дозволили б ідентифікувати вказаних осіб (прізвище, ім`я, по-батькові та рік народження) в обвинувальному акті відсутні. Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за попередньої змовою з ОСОБОЮ № 1 та іншими невстановленими особами. Відповідно ч.2 ст.28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. Водночас, у формулюванні обвинувачення відсутні відомості, що ОСОБА_6 заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення досягав домовленостей з ОСОБОЮ № НОМЕР_1 та іншими невстановленими особами щодо його спільного вчинення, зокрема: відсутні конкретні дані про дату, час, місце/я такої/их зустрічі/ей, яке/і призначалося/ися б для обговорення способу вчинення кримінального правопорушення; відсутня інформація про спосіб попередньої комунікації ОСОБА_6 з ОСОБОЮ №1 та іншими невстановленими особами, тобто чи це здійснювалось через засоби електронного зв`язку за допомогою певних програмних забезпечень, чи шляхом безпосереднього усного спілкування, відсутні докази, які могли б це підтвердити. В обвинувальному акті не зазначено, чи був розподіл функцій, за якого ОСОБА_6 , ОСОБА № 1 та інші невстановлені особи виконували б певну роль у вчиненні нібито кримінального правопорушення, що повністю чи частково утворювало б об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Обвинувальний акт не відображає в повному обсязі подію кримінального правопорушення, що позбавляє суд та об`єктивного спостерігача дійти до беззаперечного висновку про те, що в діях ОСОБА_6 наявна саме попередня змова. Беручи до уваги те, що орган досудового розслідування мав достатній час встановити обставини, які мають суттєве значення для відповідного кримінального провадження, зважаючи на те, що вимоги п.1 ч.1 ст.91 КПК України мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню, враховуючи, що відповідне положення стороною обвинувачення дотримано не було, відтак існують об`єктивні підстави стверджувати про те, що такі дії призвели до неконкретизованого формулювання обвинувачення та є порушенням права ОСОБА_6 на захист. В обвинувальному акті прокурор посилається на положення Статуту Комунального підприємства «Міськсвітло» Дніпровської міської ради та зазначає, що ОСОБА_6 , працюючи на посаді директора КП «Міськсвітло» Дніпровської міської ради, був службовою особою уповноваженою на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. При цьому, стороною обвинувачення під час викладу інформації в обвинувальному акті не розмежовується поняття організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, хоча вони за своєю правовою природою мають різне значення та не можуть бути ототожнені. Так, у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26.04.2002 визначено, що організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо). Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо. Таким чином, до повноважень особи, яка виконує адміністративно-господарські функції, входить вирішення питань фінансового характеру підприємства/установи/організації. Водночас, зі змісту процитованих стороною обвинувачення положень Статуту Комунального підприємства «Міськсвітло» Дніпровської міської ради не вбачається, що здійснення управління та/або розпорядження комунальним майном та забезпечення контролю за проведеними фінансовими операціями комунального підприємства безпосередньо входить до повноважень ОСОБА_6 . В обвинувальному акті не зазначено, які саме адміністративно-господарські функції були порушені ОСОБА_6 , що в свою чергу перешкоджає ОСОБА_6 реалізувати право на захист. Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується втому, що він зловживаючи своїм службовим становищем, надав вказівку невстановленим досудовим розслідуванням працівникам КП «Міськсвітло» Дніпровської міської ради для формування завищеної очікуваної вартості ілюмінаційного обладнання та новорічних виробів у сумі 51 600 000, 00 грн., підготувати тендерну документацію по процедурі «ВЩКРИТІ ТОРГИ» код ДК 021:2015-39290000-1 -Фурнітура різна (Ілюмінаційне обладнання та новорічні вироби) із вказаною завищеною очікуваною вартістю та оприлюднити оголошення про проведення відкритих торгів в електронній системі публічних закупівель « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак, в силу положень Статуту Комунального підприємства «Міськсвітло» Дніпровської міської ради ОСОБА_6 : не планує та не організовує процедури проведення закупівель товарів, робіт і послуг; не входить до складу тендерного комітету КП «Міськсвітло»; не формує тендерні документи та очікувану вартість предмета закупівлі. Беручи до уваги те, що в одній частині обвинувального акту зазначаються відомості про зловживання ОСОБА_6 своїми службовими повноваженнями, а в іншій частині здійснюється посилання на Статут, який спростовує навіть наявність таких повноважень у ОСОБА_6 , зважаючи на те, що національне та міжнародне законодавство встановлює вимогу правоохоронним органам висувати особам саме конкретне обвинувачення в якому не було б подвійних значень і трактувань, стороною обвинувачення вказані вимоги при складанні обвинувального акту дотримані не були. Відповідно до ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. В контексті примітки до ст.358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням. Однак, стороною обвинувачення подано до суду обвинувальний акт, який не скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документа. Крім того, в порушення вимог Державного стандарту України 4163:2020 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" (далі - ДСТУ 4163:2020), реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000352 від 07.05.2021 не містить дати його складання, що є обов`язковою вимогою до реквізитів документа. На підставі вищевикладеного просить обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000352 від 07.05.2021 повернути прокурору для усунення недоліків.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисників.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, оскільки вважає їх необґрунтованими, так як стороною обвинувачення вживались всі необхідні заходи для вручення обвинуваченому ОСОБА_6 та його захисникам обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Так, вказані документи були направлені поштою та їх копії на месенджер, яким користуються обвинувачений та захисники. Дніпровська міська рада вказана в обвинувальному акті потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що їй завдана шкода. Однак, ДМР не визнавалась потерпілою у кримінальному провадженню у передбаченому КПК порядку, так як представники ДМР вважають, що шкода ним не завдана. В обвинувальному акті чітко сформульовані обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , та вказано в яких діях є зловживання ОСОБА_6 службовим становищем. Тотожність підозри та обвинувального акту не є істотним порушенням Кримінально-процесуального кодексу України і не заважає розглядати справу по сутті.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд вважає необхідним клопотання сторони захисту задовольнити з наступних підстав.

Згідно діючого законодавства обвинувальний акт та додатки до нього повинні відповідати вимогам КПК України.

Відповідно до ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Крім того, в ньому повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення за кожним епізодом обвинувачення та щодо кожного обвинуваченого.

Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, його роль у вчиненні злочину; вид та розмір матеріальної шкоди спричиненої вчиненням кримінального правопорушення. Зазначені данні повинні бути викладені в формулюванні обвинувачення з іншими кваліфікуючими ознаками вчиненого кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ст.3 КПК України - обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як вбачається з вимог ст.374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним; а в разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» та в рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має право бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, т.б. про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту»; «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». Таким чином, надання у кримінальній справі повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в тлумаченні ст.6 Конвенції.

Так, відповідно до викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, за ознаками розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Зловживання службовим становищем, як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного безоплатного обертання чужого майна; незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо.

Специфіка зловживання службовою особою своїм службовим становищем полягає у тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Однак, з обвинувального акту не вбачається, в яких саме діях ОСОБА_6 виразилось зловживання своїм службовим становищем з використанням наданих йому повноважень та в чому це полягало, оскільки у встановлених обставинах зазначено, що у ОСОБА_6 виник умисел на розтрату бюджетних коштів, але не зазначено, чи охоплювались умислом дії з розтрати бюджетних коштів шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та в чому конкретно полягає зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

В обвинувальному акті прокурор посилається на положення Статуту Комунального підприємства «Міськсвітло» Дніпровської міської ради та зазначає, що ОСОБА_6 , працюючи на посаді директора КП «Міськсвітло» Дніпровської міської ради, був службовою особою уповноваженою на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. При цьому, в обвинувальному акті не розмежовується поняття організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та не зазначено, які саме адміністративно-господарські функції були порушені ОСОБА_6 .

Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за попередньої змовою групою осіб. Однак, у формулюванні обвинувачення відсутні відомості, щодо обставин попередньої змови (дата, час, місце, спосіб) та не зазначено ролі всіх учасників групи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_6 щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення з зазначенням складових правової кваліфікації його дій, що порушує його право на захист.

Згідно п.«а», ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно ст.291 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання обвинувального акту.

Як вбачається з матеріалів, що надійшли до суду, до обвинувального акту додані поштові накладні про направлення захисникам та обвинуваченому ОСОБА_6 обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження. При цьому, у поштовій накладній про направлення документів ОСОБА_6 адреса останнього не зазначена. Будь-яких поштових документів про отримання адресатом процесуальних документів або відмову в їх отриманні (поверненні, у зв`язку з закінченням терміну зберігання) суду не надано.

Твердження прокурора, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування направлені захисникам та обвинуваченому на месенджер, яким вони користуються, суд вважає таким, що не ґрунтується на законі, оскільки вручення у такий спосіб обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному не передбачено діючим Кримінально-процесуальним кодексом України.

Не вручення підозрюваному копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, порушує його право, передбачене ст.42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати йому свій захист, чим істотно порушується його право на захист.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним обвинувальний акт та додатки до нього щодо ОСОБА_6 повернути прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України та для виконання вимог кримінально-процесуального законодавства про необхідність вручення копії обвинувального акту, реєстру матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 та його захисникам, щоб вони могли приготуватися для захисту від пред`явленого обвинувачення.

Інші факти, зазначені стороною захисту в клопотаннях про повернення обвинувального акту, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст.314, ч.2 ст.376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та додатки до нього повернути прокурору першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Київської міської прокуратури.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя

Бабушкінського районного суду ОСОБА_1

м.Дніпропетровська