Справа № 274/6286/23 Провадження № 1-кс/0274/2113/24
У Х В А Л А

іменем України

27.11.2024 м. Бердичів

Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000494 від 05.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть клопотання

Слідчий звернувся до суду з указаним клопотанням, у якому просить накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на:

- безготівкові грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , до якого прив`язна банківська картка № НОМЕР_2 , відкрита у банківській установі АТ «Таскомбанк», (юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30), на ім`я ОСОБА_4 , та на видаткові операції по вказаній банківській картці шляхом заборони здійснення операції по картці, в тому числі заборони видачі (зняття) коштів або передачі (перерахування) коштів на інші рахунки, з можливістю зарахування на зазначений рахунок коштів, що надходять;

- безготівкові грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_3 , відкрита у банківській установі АТ КБ «Приватбанк», (юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30), на ім`я ОСОБА_5 , та на видаткові операції по вказаній банківській картці шляхом заборони здійснення операції по картці, в тому числі заборони видачі (зняття) коштів або передачі (перерахування) коштів на інші рахунки, з можливістю зарахування на зазначений рахунок коштів що надходять.

В обґрунтування клопотання вказує, що у провадженні СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000494 від 05.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.02.2023 близько 17 год. невстановлена особа, діючи з метою заволодіння чужими коштами шляхом обману, використовуючи телефонний номер НОМЕР_4 здійснила дзвінок до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_5 ) та представилась представником "Ощадбанку". У ході розмови невстановлена особа отримала від потерпілого відомості щодо банківської картки НОМЕР_6 та у подальшому заволоділа коштами у сумі 23500 грн., чим заподіяла матеріальної шкоди ОСОБА_6 на вказану суму. (ЄО - 2588, 4929).

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що грошові кошти потерпілого були перераховані на банківську картку № НОМЕР_2 , що відкрита в АТ «Таскомбанк».

Згідно тимчасового доступу до речей і документів по банківської картки № НОМЕР_2 , що прив`язана до банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Таскомбанк» встановлено, що власником банківської картки являється ОСОБА_4 .

В ході проведення огляду речей, а саме рух коштів по банківській картці № НОМЕР_2 встановлено, що 18.02.2023 о 17:19:22 год. здійснено зарахування грошових коштів у сумі 23 500, 00 грн. Відправник: № НОМЕР_6 , після цього грошові кошти 18.02.2023 о 17:18:21 год. у сумі 23 450, 00 грн. були перераховані на банківську картку № НОМЕР_3 .

Також, у ході тимчасового доступу до речей і документів по банківській картці № НОМЕР_3 , що відкрита в АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що власником банківської картки являється ОСОБА_5 .

В ході проведення огляду речей, а саме рух коштів по банківській картці № НОМЕР_3 встановлено, що здійснено зарахування грошових коштів 18.02.2023 о 17:19:24 у сумі 23 450,00 грн.

Таким чином під час розслідування кримінального провадження встановлено, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 23 500,00 грн.

Під час розслідування кримінального провадження виникла необхідність у збереженні речових доказів - грошових коштів, розміщених в АТ «Таскомбанк» на банківській картці № НОМЕР_2 та коштів розміщених у КБ АТ «Приватбанк» на банківській картці № НОМЕР_3 , оскільки вони є предметом злочину, їх втрата може призвести до неможливості встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

З метою всебічного, повного і неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме на банківську картку № НОМЕР_2 відкриту у АТ «Таскомбанк» та на банківську картку № НОМЕР_3 , що відкрита у АТ КБ «Приватбанк», на яких зберігаються грошові кошти, оскільки його незастосування може призвести до зникнення грошових коштів, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Слідчий зазначає, що грошові кошти розміщені в АТ «Таскомбанк» на банківській картці № НОМЕР_2 , та розміщені в АТ КБ «Приватбанк» на банківській картці № НОМЕР_3 , є предметом злочину, якими заволоділа невстановлена особа та містять інформацію про обставини вчинення злочину, з метою їх збереження, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та проведення відповідних експертиз, тому виникла необхідність в накладенні арешту на банківську картку та грошові кошти розміщені них.

ІІ. Процедура та позиція учасників справи

В судове засідання учасники провадження не з`явилися. Слідчий у поданому клопотанні просив розглянути клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити. Окрім того, клопотання просить розглянути без участі власників банківських карток, у зав`язку з тим, що існує реальна загроза зміни або знищення документів, що призведе до негативних наслідків у досудовому розслідуванні та не встановлення важливих обставин вчинення злочину.

На підставі ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.

ІІІ. Кримінально-процесуальне законодавство

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше (ч. 6 ст. 170 ЦК України).

Відповідно до ч. 8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За приписами ч. 1 ст. 173 КПК України якщо особа, що подала клопотання про арешт майна, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, суд відмовляє у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до частини 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 173 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою.

ІV. Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка та висновки

Встановлено, що СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000494 від 05.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Розглянувши клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи вимоги клопотання, слідчий вказує на те, що безготівкові грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , до якого прив`язна банківська картка № НОМЕР_2 , відкрита в АТ «Таскомбанк» на ім`я ОСОБА_4 , та безготівкові грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_3 , відкрита в АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_5 є доказом злочину, тому арешт просить накласти з метою їх збереження.

Між тим, з доданих до клопотання матеріалів не встановлено, що на банківському рахунку НОМЕР_1 , до якого прив`язна банківська картка № НОМЕР_2 , відкрита у банківській установі АТ «Таскомбанк» на ім`я ОСОБА_4 , та безготівкові грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_3 , відкрита у банківській установа АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_5 , станом на день звернення до слідчого судді з клопотанням, наявні грошові кошти в безготівковому вигляді у сумі 23500 грн.

Правова кваліфікація дій невстановлених осіб за якою здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні - ч. 3 ст. 190 КК України, не передбачає такого виду покарання, як конфіскація майна чи спеціальна конфіскація майна.

Даних про те, у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, і арешт на вищезазначені грошові кошти накладається з метою його забезпечення, у розпорядження слідчого судді не надано.

Керуючись ст. ст. 170-173,175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7