УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000491,

встановив:

21.11.2024 р. прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 , після усунення недоліків, визначених в ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2024 р. (отримана прокурором 12.11.2024 р.), за допомогою поштового зв`язку (дата поштового відправлення 14.11.2024 р.), звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке 06.11.2024 р., у ході проведення, у період часу з 07 год. 30 хв. до 09 год. 00 хв., обшуку у домоволодінні, що по АДРЕСА_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_3 , а саме на: мобільний телефон марки «Redmi 8», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 ; банківську карту Приват Банк № НОМЕР_3 ; грошові кошти - 36 купюр номіналом по сто доларів США (серії та номера: РЕ20826631С; LB46909857W; LB01074565J; PF53966684H; LF11550335L; PF73810871P; PF73810869P; PF73810870P; PF27494198P; НЕ43312933А; РВ85733112М; FF65019297A; DB02000654A; FG19842807A; PG71408243В; НА97131753А; КВ65256392Е; КЕ13584130В; PL67171407A; РВ36534282К; МВ07276523М; РВ66301823В; PF75089986P; PD90207450C; K378491367G; HD13368788B; КВ88252593М; HL03513034E; HL50361380F; HL50361385F; KB89503571N; HB35168256R; KF07470569B; РЕ20826634С; MD87937775A; РК17942355Н) та 12 купюр номіналом тисяча гривень (серії та номера: АС9291064; АС1803052; АС9291077; АС9291078; АС9291065; АС9291074; АС9291063; АС1803916; АС9291079; АСІ 803928; АС9291062; АС 1803926); мобільний телефон марки «S-TELL», ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 ; картку-тримач з номером мобільного телефону НОМЕР_6 ; банківську карту Приват Банк № НОМЕР_7 ; банківську карту Приват Банк № НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «Хіоmі» помаранчевого кольору; мобільний телефон марки «Nokia», ІМЕІ НОМЕР_9 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів; спеціальної конфіскації.

Зі змісту ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України; крім того, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає. Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє належне обґрунтування, яке значення мають вилучені речі, на які просить накласти арешт прокурор та дозвіл на відшукання яких, ймовірно, не надавався в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, як речові докази та які обставини (з тих, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню), за допомогою цих доказів, можливо довести у кримінальному провадженні №0000491, досудове розслідування у якому здійснюється по фактам вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна, яке, очевидно, в ході обшуку не оглядалось, речовими доказами, в якій також відсутня належна аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України. З огляду на те, що докази перерахування грошових коштів з банківських рахунків орган досудового розслідування може отримати з дотриманням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», прокурором у клопотанні також не наведено, яка є необхідність в накладенні арешту на банківські платіжні картки, які лише пов`язані з рахунками, що належать держателям карток, проте власником таких карток є банки-емітенти, що випустили картки. При цьому, слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що зазначена прокурором мета накладення арешту на банківські картки недопущення зняття з рахунків грошових коштів, отриманих у результаті злочинної діяльності, не пояснює законних підстав вилучення вказаних речей у ході обшуку та законних підстав накладення на означене майно арешту. Також, до клопотання не було долучено будь-яких матеріалів, на підтвердження факту використання вилученого в ході обшуку майна, саме при виконанні певною особою об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, з метою підтвердження зазначених прокурором фактів про використання мобільних телефонів як знаряддя кримінальних правопорушень та про набуття, вилучених у ОСОБА_3 , коштів саме злочинним шляхом.

Крім того, у клопотанні прокурора не йдеться про необхідність проведення з вилученим майном конкретних слідчих дій, що виправдовувало б таке втручання в права та інтереси власника майна, як застосування арешту майна, потребами досудового розслідування. Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, та не зазначено про те, яка є необхідність у встановлені заборон відчуження, розпорядження та користування, вилученим, як свідчать представлені матеріали, у третьої особи, майном, на яке просить накласти арешт прокурор та яке, очевидно, не містить на собі слідів вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням тієї обставини, що прокурор у клопотанні, як мету арешту, зазначає про необхідність забезпечення спеціальної конфіскації майна та конфіскації майна, як виду покарання, прокурор до клопотання мав би долучити документи, які б дали змогу пересвідчитись в обґрунтованості підозри тієї особи, що є власником майна, у вчиненні кримінального правопорушення, або докази того, що третя особа, на майно якої просить накласти арешт прокурор, набула це майно безоплатно чи за ціною відмінною від ринкової вартості, і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України, а також докази, які б давали підстави вважати, що таке майно підлягатиме спеціальній конфіскації.

Не зазначає прокурор у клопотанні, на чиє майно він просить накласти арешт (кому дійсно належать вилучені під час обшуку речі), хоча мав би зазначити конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Також, до клопотання прокурором долучено копію протоколу обшуку, який був проведений в означеній квартирі, однак, документів, які б підтверджували належність цієї квартири певним особам, до матеріалів клопотання не долучено.

До клопотання прокурором долучено лише 2 витяги з ЄРДР, з яких не вбачається, що будь-якій особі було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (на 5 арк.), повернуте прокурору клопотання про арешт майна з супровідним листом та ухвалою слідчого судді (на 7 арк.), а також ксерокопії: протоколу обшуку (на 6 арк.); постанови про визнання та приєднання в якості речового доказу (на 4 арк.); протоколу огляду предметів (на 2 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, в тому числі про які зазначено вище, а також на підтвердження того, що всі, з вилучених в ході проведення вказаного обшуку, речі, мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, прокурором до клопотання долучено не було. В тому числі, не долучає до свого клопотання прокурор будь-яких доказів, які б надали можливість слідчому судді перевірити законність вилучення майна, на яке просить накласти арешт прокурор (ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку), а також доказів, на підтвердження факту набуття вилучених коштів саме кримінально-протиправним шляхом.

Також, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять актуальних контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

У зв`язку з наявністю більшості з вищезазначених недоліків (окрім тих, які виникли у зв`язку з зазначенням прокурором мети арешту - спеціальної конфіскації), ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2024 р. було повернуто прокурору подане ним клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, однак прокурор, не усунувши недоліки, визначені в ухвалі слідчого судді від 08.11.2024 р., повторно звернувся з означеним клопотанням, не долучивши при цьому вищеозначених документів.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням у розрізі кожного вилученого предмету їх ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, кому в дійсності належить вищевказане майно, обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, з долученням документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000491, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя