ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-сс/818/ 1234 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: скарги на бездіяльність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме заявника, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 , в особі ОСОБА_6 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у поновленні процесуального строку для оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, представнику військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 та повернуто йому скаргу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та зобов`язати службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Харкові), внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначені у заяві (повідомленні) за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р. відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 408 КК України, яке вчинив солдат ОСОБА_7 .

В обґрунтування скарги заявник посилається на незаконність винесеного судом рішення з огляду на те, що судом не взято до уваги доводи військової частини, щодо її постійного задіяння у виконанні бойових завдань з відсічі збройної агресії рф, що обмежує не лише доступ командування до певного місця, а взагалі до інтернету, електрозабезпечення, тощо. При цьому, як зазначає заявник, з моменту направлення запиту щодо виконання попередньої ухвали слідчого судді від 03.10.2024 до подання повторної скарги 14.10.2024 минув невеликий проміжок часу 11 діб. Крім того, не взято до уваги той факт, що первинна скарга військовою частиною була направлена до Ленінського районного суду м. Харкова, згідно територіального розташування ТУ ДБР, 05.10.2024 року, яка була повернута, у зв`язку зі зміною територіальної підсудності, що також, на думку заявника, призвело до пропуску процесуальних строків.

Як зазначено заявником, заява №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р про вчинення солдатом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України, була направлена 06.09.2024 року за поштовим відправленням № НОМЕР_2 , яка була отримана адресатом 09.09..2024 року. Однак, станом на 14.10.2024 ТУ ДБР на повідомило військову частину ані про отримання, ані про реєстрацію зави №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р,, у зв`язку з чим, заявник звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова та ухвалою слідчого судді від 27.09.2024 його скарга була задоволена частково, з зобов`язанням ТУ ДБР розглянути заяву військової частини НОМЕР_1 за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України та надати відповідь заявнику.

03.10.2024 року військовою частиною було направлено запит до ТУ ДБР стосовно виконання даної ухвали, однак, станом на 14.10.2024 року відомостей до ЄРДР внесено не було.

З урахуванням того, що після первинної скарги відомості внесені не були, військова частина звернулась до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з повторною скаргою, з метою досягнення результату, встановленого законодавством, а саме - внесення відомостей до ЄРДР відносно солдата ОСОБА_7 за ст.408 КК України. Проте, слідчим суддею необґрунтовано відмовлено військовій частини в поновлені строку та повернуто скаргу.

А тому, просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити вимоги його скарги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Заявник та прокурор в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленими про дату та час судового засідання. Заявник надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, будь-яких заяв про неможливість розгляду скарги за відсутності сторін не надходило.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.422 та ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2024 року до Московського районного суду м. Харкова, через судову систему «Електронний суд», надійшла скарга Військової частини НОМЕР_1 , в особі ОСОБА_6 , на бездіяльність слідчого, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, в якій заявник просив зобов`язати службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Харкові), внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначені у заяві (повідомленні) за вих №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 408 КК України, яке вчинив солдат ОСОБА_7 .

В обґрунтування скарги, скаржник посилався на те, що 12.08..2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було подано до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, повідомлення за №453/11/2024/4652 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України, солдатом ОСОБА_7 . Дане повідомлення було направлено поштовим відправленням 06.09.2024 року за №322 та було отримано адресатом 09.09.2024 року. Строк для внесення відомостей до ЄРДР закінчився 10.09.2024 року, однак, станом на 14.10.2024, ТУ ДБР не повідомило військову частину, ані про отримання, ані про реєстрацію зави №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р. Внаслідок цього військова частина звернулась до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність ТУ ДБР, в якій просила зобов`язати службових осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Харкові), внести до ЄРДР зазначені у заяві (повідомленні) за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 408 КК України, яке вчинив солдат ОСОБА_7 . Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27.09.2024 скарга задоволена частково та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР розглянути заяву командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України та надати відповідь заявнику.

03.10.2024 року військовою частиною було направлено запит до ТУ ДБР стосовно виконання даної ухвали, однак, станом на 14.10.2024 року, відомостей до ЄРДР внесено не було, внаслідок чого, військова частина звернулась до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з повторною скаргою, в якій просила поновити строк на оскарження бездіяльності ТУ ДБР, посилаючись на поважність підстав для поновлення строку у зв`язку з виконуванням військовою частиною постійних бойових завдань щодо відсічі збройної агресії рф на різних відтинках лінії зіткнення з противником, в тому числі, й у різних областях України, у зв`язку з чим, структурні підрозділи військової частини, що безпосередньо виконують завдання і інші її службові особи зазнають постійних обстрілів, та задля збереження життя та здоров`я особового складу, вимушені постійно змінювати фактичне місцезнаходження та розосереджувати особовий склад. А тому, за таких умов, облік військовою частиною поданих заяв (повідомлень) про вчинення кримінальні правопорушення, моніторинг стану їх розгляду та своєчасне, у встановлені ст.304 КПК строки, оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР, являється ускладненим з об`єктивних, не залежних від військової частини, причин.

Відмовляючи заявнику в поновленні строку на оскарження бездіяльності та, повертаючи скаргу заявнику, слідчий суддя керувався положеннями п.1 ч.2 ст.304 КПК України, дійшовши висновку, що скарга подана з пропуском тривалого строку, а заявником не надано підтвердження наявності поважних причини пропуску строку, враховуючи, що особа, яка бажає подати скаргу, має діяти сумлінно для того, що б ефективно реалізувати своє право та вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного судового провадження.

При цьому, слідчий суддя не прийняв доводи заявника на підтвердження поважності пропуску встановленого строку, обґрунтувавши це тим, що скаргу подано через систему «Електронний суд», що ніяким чином не пов`язує необхідність структурних підрозділів військової частини знаходитися в конкретному місці для вирішення питання звернення до суду із відповідною скаргою, зауваживши, що з ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 27.09.2024 по справі №642/3487/24, вбачається, що факт бездіяльності слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 408 КК України, яке вчинив солдат ОСОБА_7 , вже був предметом розгляду слідчого судді, наслідком розгляду якої, стало часткове задоволення скарги, із зобов`язанням уповноваженої посадової особи Другого СВ (з дислокацією у АДРЕСА_1 , розглянути заяву військової частини НОМЕР_1 за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України та надати відповідь заявнику.

Слідчий суддя зауважив, що на момент звернення до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 408 КК України, яке вчинив солдат ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скаржником не подано нових доказів поважності причини пропущення процесуального строку для звернення до слідчого судді із вказаною скаргою та не зазначено, які обставини змінилися або які обставини, були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи та пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді щодо відсутності підстав для поновлення процесуального строку, з огляду на наступне.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зокрема, п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кодексом строк. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

При цьому, в разі пропуску строку з поважних причин, такий строк, відповідно до положень ч. 1 ст.117 КПК України, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи, ухвалою слідчого судді.

Порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначений у статті 214 КПК України.

Так, ч.1 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, повідомлення про вчинене кримінального правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених вище і тільки після прийняття рішення органом досудового розслідування щодо заяви про вчинення кримінального провадження слідчим суддею, у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР, може бути надана оцінка заяві про вчинення кримінального провадження та прийнятому органом досудового розслідування рішенню. Наявність такої оцінки є обов`язковою для здійснення функції судового контроля слідчим суддею, тобто носить цілком преюдиціальний характер.

Приймаючи рішення про відмову у поновленні строку на оскарження бездіяльності службових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за клопотанням ВЧ А1736, слідчий суддя належним чином не перевірив доводи, викладені в скарзі та дійшов передчасного висновку про повернення скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності належного підтвердження учасниками кримінального провадження, з огляду на положення ст.ст.22,26 КПК України, а також щодо необхідності належного реагування на відсутність відповіді на заяву, проте, вважає, що наведені заявником доводи, на підтвердження поважності пропуску військовою частиною строку на звернення до слідчого судді, є переконливими та заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово був подовженим і триває дотепер.

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року, суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та, по можливості, продовжувати їх, щонайменше до закінчення воєнного стану.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Саме по собі введення воєнного стану на території всієї держави, який продовжений (і на теперішній час), без посилання заявника на конкретні обставини, які були об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість заявника своєчасному зверненню до суду у визначений законом строк, не може бути безумовною підставою для поновлення строку, проте, враховуючи, що місто Харків та Харківську область включено до територій, на яких ведуться активні бойові дії і станом на теперішній час, бойові дії ведуться активно, поточна обстановка в місті та області є нестабільною, то доводи представника військової частини щодо обмеження доступу командування та особового складу військової частини до інтернету, електрозабезпечення, внаслідок постійної зміни та розосереджування особового складу, задля збереження їх здоров`я та життя, не позбавлені правових підстав і заслуговують на увагу.

На переконання апеляційного суду, введений в Україні воєнний стан, суттєво ускладнив та подекуди, унеможливив, повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади, місцевого самоврядування виконання ними своїх обов`язків.

Колегія суддів враховує, що військова частина НОМЕР_1 тимчасово дислокувалася у АДРЕСА_2 та була безпосередньо задіяна у виконанні бойових завдань щодо відсічі збройної агресії рф,

Крім цього, належить врахувати, що первинно, заявник звернувся зі скаргою щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно солдата ОСОБА_7 згідно заяви №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р, до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова, та ухвалою слідчого судді від 27.09.2024, дана скарга була задоволена частково, з зобов`язанням посадових осіб ТУ ДБР розглянути заяву військової частини НОМЕР_1 за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України та надати відповідь заявнику.

Крім того, з моменту ухвалення щодо цього питання судового рішення Ленінським районним судом 27.09.2024, командиром військової частини вживалися у процесуальний спосіб відповідні заходи з метою відповідного правового реагування щодо поданої ним заяви, про що свідчить направлення ним запиту до ТУ ДБР.

Не отримавши відповідь з ТУ ДБР на свій запит від 03.10.2024 щодо виконання вказаного судового рішення від 27.09.2024 року та відомостей щодо внесення відомостей до ЄРДР, 05.10.2024 військова частина, вдруге звернулася до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова, проте, скарга була повернута, у зв`язку з непідсудністю справи даному суду. 14.10.2024 військова частина, звернулася до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова, з урахуванням зміни підсудності, внаслідок зміни дислокації ТУ ДБР.

Виходячи з відомостей, які містяться в матеріалах судової справи, вбачається, що військова частина, дійсно, зверталась до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність службових осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Харкові), в якій просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначені у заяві (повідомленні) за вих№453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 408 КК України, яке вчинив солдат ОСОБА_7 .

За результатами розгляду вказаної скарги, судом 27.09.2024 прийнято рішення про часткове задоволення вимог скарги, із зобов`язанням уповноваженої особи Другого слідчого відділу, (з дислокацією у м. Харкові), ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, розглянути заяву військової частини НОМЕР_1 за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України та надати відповідь заявнику.

Слід зазначити, що заявник та потерпілий можуть оскаржити до слідчого судді бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, згідно пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України. Метою наведеної вище норми, є забезпечення судом початку досудового розслідування за кожною подією ймовірного вчинення злочину, про яку особа (потерпілий чи заявник) повідомила уповноваженого суб`єкта, але останній допустив бездіяльність щодо початку досудового розслідування за цими обставинами. Зазначена мета є досягнутою, зокрема, в разі постановлення за скаргою особи ухвали про зобов`язання уповноваженого суб`єкта внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою особи. При цьому реалізація положень цієї норми забезпечує досягнення завдань кримінального провадження.

При цьому, слід врахувати, що чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено багаторазове (повторне) внесення до ЄРДР відомостей про одне й те ж саме кримінальне правопорушення, у зв`язку чим, в разі самостійного припинення уповноваженою особою бездіяльності, яка оскаржується, провадження за скаргою підлягає закриттю, з огляду на абзац 2 частини 2 статті 305 КПК України.

Водночас, чинний КПК не регламентує повноваження слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за різними по даті подання, але подібними за змістом заявами про одне й те саме кримінальне правопорушення, яка вже була предметом судового контролю, за наслідками чого суд неодноразово виносив рішення про зобов`язання уповноваженого суб`єкта розпочати досудове розслідування та ці судові рішення були виконані таким суб`єктом.

У зв`язку з чим, суд, на підставі частини 6 статті 9 КПК України, вирішує її, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, обов`язковості судових рішень, публічності, диспозитивності, забезпечення права на оскарження бездіяльності (пункти 1, 14, 17, 18, 19 частини 1 статті 7 КПК).

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 8, частина 5 статті 9 КПК).

Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

Виходячи з положень інших згаданих вище засад кримінального провадження про те, що: (1) ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному КПК, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України (частина 2 статті 21 КПК); (2) прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення (стаття 25 КПК); (3) кожному гарантується право на оскарження бездіяльності прокурора та слідчого в порядку, передбаченому КПК (частина 1 статті 24 КПК); (4) сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК (частина 1 статті 26 КПК) - слідує, що реалізація особою права на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність уповноваженого суб`єкта щодо внесення відомостей за заявою особи до ЄРДР має здійснюватися в межах та в порядку, передбачених КПК, відповідно до мети норми пункту 1 частини 1 статті 303 КПК.

Слідчий суддя не може розглядати питання бездіяльності, якщо воно вже було вирішене слідчим суддею у іншій справі, оскільки такий розгляд буде порушувати принцип юридичної визначеності та може свідчити про зловживання особою процесуальним правом, тобто реалізацію процесуального права не за його призначенням.

КПК не містить визначення поняття "зловживання процесуальним правом", законодавець використовує його в контексті реалізації права на відвід та вступну промову у частині 4 статті 81 та абзаці 5 частини 1 статті 349 КПК відповідно. Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що хоча у КПК не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала ККС ВС від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к). При цьому Верховний Суд неодноразово констатував зловживання учасниками кримінального провадження процесуальними правами, зокрема, на участь в апеляційному розгляді, на отримання судових рішень, на залучення перекладача (постанови ККС ВС від 24.09.2019 у справі № 755/10138/16-к та від 19.02.2019 у справі № 236/1798/16-к, ухвала ККС ВС від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к).

Положення чинного процесуального законодавства не зобов`язують слідчого суддю з власної ініціативи витребувати в ході розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України ту чи іншу інформацію у її володільця (у даному випадку підрозділу ДБР).

Разом з тим, враховуючи вимоги ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. При вирішенні справи та ухваленні законного, обґрунтованого і справедливого рішення, суд не має залишатися пасивним спостерігачем за правовим поєдинком сторін, забезпечуючи лише дотримання його процедури (правил) та процесуальних прав сторін. Він повинен мати можливість за допомогою сторін, а також незалежно від них дослідити подані ними докази всіма процесуальними засобами, зокрема, судовими діями, які закон дає у його розпорядження.

Зокрема, як прямо передбачено ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26.

Це означає, що навіть за умови відсутності особи, яка подала скаргу, судове рішення за наслідками розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за своїм змістом, повинно відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, а саме бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

В даному випадку, за наявності відомостей щодо звернення військової частини з аналогічною скаргою до іншого суду та наявного за наслідком розгляду цієї скарги судового рішення, слідчий суддя, з метою запобігання зловживанню скаржником своїм правом, повинен був, в межах наявної компетенції та повноважень, з`ясувати достовірні відомості щодо результатів розгляду ТУ ДБР у м. Полтаві заяви командира ВЧ НОМЕР_1 №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р, на виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27.09.2024.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги норми ст. 7 КПК України, якими закріплені загальні засади кримінального провадження, до яких, серед інших, відносяться: доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень і забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, з метою їх дотримання та гарантій, які вони надають учасникам судового провадження, колегія суддів вважає, що в даному випадку слідим суддею безпідставно відмовлено заявнику в поновленні строку на оскарження бездіяльності службових осіб ТУ ДБР у м. Полтаві та вважає можливим поновити Військовій частині НОМЕР_1 , в особі ОСОБА_6 , строк на звернення зі скаргою щодо оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р. стосовно ОСОБА_7 .

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме право на справедливий суд, зокрема право бути заслуханим судом є однією з базових гарантій учасника судового спору рішення у справі Претто проти Італії (Pretto and Others v. Italy, 8 December 1983, Series A no. 71) Також рішення у справі Голдер (Golder, 21.02.1975, Series A, №4451/70 ) проти Об`єднаного Королівства, де суд зазначив: « на думку Суду, було б немислимим, щоб стаття 6 пункт перший містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій у цивільних справах і не захищала би в першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями доступу до суду. Такі характеристики процесу, як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються сенсу, якщо немає самого судового розгляду. Все вищенаведене свідчить про те, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Щодо прийняття заяви, в ухвалі ЄСПЛ по справі Скорик проти України (№ 32671/02 рішення від 08.01.2008 р.) зазначено, що обмеження права на доступ до суду не повинні впливати на користування право у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено.

За таких обставин, пропущений заявником строк, підлягає поновленню, апеляційна скарга - частковому задоволенню, з огляду на те, що матеріали провадження не містять відомостей про прийняте органом досудового розслідування рішення, за наслідками виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 27.09.2024 року, а слідчим суддею також це питання не вирішувалося. Ухвала слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року підлягає скасуванню, з направленням матеріалів провадження до суду першої інстанції, для розгляду скарги по суті, за відсутності інших процесуальних перешкод.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.6,7,9,206,303-306,309,392,393,404,405,407,418, 423,424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в особі ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року, - скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Поновити Військовій частині НОМЕР_1 , в особі ОСОБА_6 , строк на звернення зі скаргою щодо оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою за вих. №453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р. стосовно ОСОБА_7

Скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в особі ОСОБА_6 , на бездіяльність Другого СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою за вих. 453/11/2024/4652 від 12.08.2024 р. стосовно ОСОБА_7 повернути до суду 1-ї інстанції для виконання вимог ст.ст. 304-306 КПК України та розгляду по суті, за відсутності інших процесуальних перешкод.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4