ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3034/23
Провадження №1-кп/477/282/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000338 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона обвинувачується.

Своє клопотання обгрунтував тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, знає про те, що на даний час частина території України знаходиться під тимчасовою окупацією та не знаходиться під контролем правоохоронних органів України, що унеможливить її розшук, що створює ризик переховування останньої на цих територіях; зважаючи на проросійські політичні погляди та продовження на території України повномасштабної збройної агресії та те, що на даний час не затримано осіб, діяльність яких спрямовується на збір та накопичення інформації про місця розташування ЗСУ, а телеграм-канали, які використовуються для збору та передачі інформації, продовжують існувати.

Обвинувачена та її захисник проти клопотання заперечували, посилаючись на його необґрунтованість. Захисник обвинуваченої заявив усне клопотання про зміну обвинуваченій запобіжного заходу у виді домашнього арешту, надавши документи про місце проживання та матеріальне забезпечення сім`ї обвинуваченої.

Прокурор проти клопотання захисника заперечував.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо заявленого клопотання, вивчивши клопотання та матеріали в межах заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.07.2023 року ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 травня 2024 року по 15 липня 2024 року, судовим листом-повідомленням від 15липня 2024року в порядку частини шостої статті 615 КПК України до двох місяців.

Підставою для обрання та продовження обвинуваченій запобіжного заходу стало наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обґрунтованість підозри була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій під час досудового розслідування.

По кримінальній справі розпочатий судовий розгляд, досліджуються письмові докази у справі, завершити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

Відповідно до статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього кодексу, повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому пунктом 2 частини першої статті 194 КПК України передбачено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до класифікації, наведеної у статті 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Обвинувачена раніше не судима, відповідно до наданих захисником документів, за адресою місця проживання обвинуваченої, зазначеною в обвинувальному акті, а саме: АДРЕСА_1 проживають також чоловік обвинуваченої та дві доньки, одна з яких є неповнолітньою. Чоловік та неповнолітня донька зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. Чоловік обвинуваченої працює у МНВП-ТОВ «Волекс-ЛТД» та отримує заробітну плату. Отже, захисником доведено наявність у обвинуваченої соціальних зв`язків, що значно зменшує ризик ухилення від суду, однак не спростовує відсутність його існування.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, зважаючи на проросійські політичні погляди та зважаючи на те, що не затримано осіб, діяльність яких спрямовується на збір інформації, про що зазначає прокурор у своєму клопотанні, суд зазначає, що на обґрунтування такого твердження прокурором не надано доказів наявності інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_3 , зокрема, по обвинуваченню її у колабораційній діяльності, пособництві державі-агресору тощо, що б підтверджувало наявність у обвинуваченої проросійських політичних поглядів, а продовження обраного запобіжного заходу для забезпечення викриття злочинних дій, вчинених іншими особами, з огляду на положення ст. 131 КПК України, на думку суду є неприйнятними.

Оцінивши заявлені прокурором ризики та обставини справи, враховуючи наявність одного ризику, який значно зменшився, з огляду на приписи частини першої статті 178 КПК України, суд дійшов висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченої може бути забезпечена за умови застосування до неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).

Керуючись статтями 176, 177, 199, 315, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Клопотання адвоката задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, строком на 60 днів, з 12 вересня 2024 року по 10 листопада 2024 року включно, заборонивши залишати місце свого проживання: будинок АДРЕСА_2 , за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги, та зобов`язавши обвинувачену прибувати до суду за кожною вимогою.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 додаткові обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду;

- надати суду інформацію щодо актуальних засобів зв`язку, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та засоби зв`язку;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня оголошення тексту ухвали.

Повний текст ухвали проголошений 16 вересня 2024 року 0 08.50год.

Суддя ОСОБА_1