Справа № 159/3217/22 Провадження №11-кп/802/537/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000175 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого помічником машиніста тепловоза ВСП «Локомотивне депо Ковель» регіональної філії «Львівська залізниця», одруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_9 , 2019 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування матеріальної шкоди 7909 (сім тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 84 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

21.04.2022 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, точного часу під час досудового слідства та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи поблизу магазину «Салют», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин із ОСОБА_10 , діючи умисно та протиправно, в ході раптового виниклого конфлікту умисно наніс останньому один удар в область носа.

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа із зміщенням з носовою кровотечою та гематомою спинки носа та обох орбітальних ділянок, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а також таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та завищення грошових сум, які підлягають стягнення з нього. Просить вирок змінити, призначивши йому мінімальне покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, та відмовити в задоволенні цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди в зв`язку з їх необґрунтованістю.

В судове засідання потерпілий та його представник не з`явилися. Від них на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд кримінального провадження без їх участі, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого та його представника. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити, прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у умисному легкому тілесному ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Водночас, щодо доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання у вигляді штрафу, то вони заслуговують на увагу апеляційного суду з огляду на наступне.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п.2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище норм та роз`яснень не дотримані у повній мірі, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків, за місцем роботи ОСОБА_7 характеризується позитивно, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, визнав вину, щиро покаявся.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обставин, які б обтяжували ОСОБА_7 покарання, немає.

Тому, беручи до уваги наведені вище обставини, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вироку не наведено відповідних мотивів, з яких суд першої інстанції, враховуючи відомості, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 виключно з позитивної сторони, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді громадських робіт.

Також під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений вказав на те, що він щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має на утриманні сина, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

Враховуючи зазначене, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить щире каяття.

Із урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде достатнім покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Саме таке покарання, на переконання апеляційного суду, відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_7 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, а також буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і у свою чергу сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання підлягає зміні, з пом`якшенням призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим доводи апелянта про необґрунтованість стягнення матеріальних витрат та розміру відшкодування моральної шкоди, то вони на думку апеляційного суду є неспроможними.

Так щодо відшкодування потерпілому матеріальної шкоди саме у розмірі, зазначеному в цивільному позові то апеляційний суд вважає, що до позовної заяви потерпілого про стягнення завданих збитків було надано ряд письмових доказів на підтвердження витрат, понесених внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, які були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції.

Крім того встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілому у сумі по 20000 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував, що потерпілому завдано моральної шкоди, яка полягає в тяжкості перенесених травм, вимушених змін у життєвих стосунках та звичках.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення в цій частині, як просить у апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинувачення ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді