Справа № 461/6570/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/892/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19.08.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо звільнення засудженого від призначеного покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19.08.2024 року, якою частково задоволено клопотання начальника ДУ «Львівська УВП №19» та приведено у відповідність чинному законодавству вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 у справі №456/849/19 (провадження №1-кп/456/128/2021), згідно якого ОСОБА_7 вважається засудженим за ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 роки обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2018, та, із врахуванням норми п.1 ч.1 ст. 72 КК України, згідно з якою одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, призначено остаточне покарання ОСОБА_7 - позбавлення волі на строк 3 роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з часу приведення вироку до виконання, а саме з 25.01.2023.

Прокурор в апеляційній скарзі зі змінами просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2024 повністю та ухвалити нову ухвалу про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги мотивує змінами внесеними до Законом України від 18.07.2024 № 3886 IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушенні та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Так, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» з 25.01.2023 за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021, яким засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України часткове приєднано невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2018 та остаточно призначено покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Загальна сума завдано матеріальної шкоди за даним вироком становить 934,34 грн. Початок строку покарання 25.01.2023, кінець строку покарання 25.02.2026.

Слід зазначити, що внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ фактично караність дій ОСОБА_7 , вказаних у вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021, на теперішній час усунута.

Разом з тим, у даному випадку, вирішуючи питання під час виконання вироку, суд фактично перебрав на себе повноваження суду першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження та поза процедурою перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, фактично переглянув викладене та визнане доведеним обвинувачення ОСОБА_7 , зробив переоцінку доказів, змінив кваліфікацію його дій та призначив йому інше покарання, яке не було призначене вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021. Вказаними діями суд фактично погіршив становище ОСОБА_7 .

Так, переглянувши визнане доведеним обвинувачення, змінивши кваліфікацію дій та призначивши інше покарання (фактично визнавши його винуватим у вчиненні іншого кримінального правопорушення) поза належною процедурою судового розгляду суд також порушив право на захист засудженого ОСОБА_7 , не забезпечивши йому можливості надати свої пояснення з приводу «нового» обвинувачення.

Крім цього, Галицький районний суд м. Львова, приводячи у відповідність чинному законодавству вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 призначив ОСОБА_7 покарання, за ч.1 ст. 162 КК України, у виді 2 років обмеження волі. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2018 та із врахуванням норми п.1 ч.1 ст. 72 КК України, згідно якому одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, призначив остаточне покарання ОСОБА_7 - позбавлення волі строком на 3 роки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» передбачено, що згідно зі ст. 98 КК України до неповнолітніх як основні покарання можуть бути застосовані лише штраф, громадські та виправні роботи, арешт і позбавлення волі на певний строк, а як додаткові - штраф і позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Застосування до осіб, які на час постановлення вироку не досягли шістнадцятирічного віку, такого покарання, як обмеження волі законом не передбачено.

Перелік видів покарань, визначений у ст. 98 КК, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття. Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статей 99-102 КК України.

З врахуванням зазначеного прокурор вважає, що є всі законні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та звільненні від призначеного покарання ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого законом усунута.

Апелянт наголошує на тому, що вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2018 фактично виконано і про це зазначено у клопотанні начальника державної установи.

З клопотання вбачається те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в установі з 25.01.2023 за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021, яким засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2018 та остаточно призначено покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Загальна сума завданої матеріальної шкоди за даним вироком становить 934,34 грн. Початок строку покарання 25.01.2023, кінець строку покарання 25.02.2026. Згідно з вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2018 ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та згідно ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Даний вирок приєднано до вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 в порядку ч.1 ст.71 КК України. Загальна сума завданої матеріальної шкоди за цим вироком становить 1205,76 грн та 1800 грн. Відповідно до вимоги про судимість, виконаної ВКП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 з 11.07.2018 перебував на обліку в Стрийському МРВ з питань пробації у Львівській області у зв`язку із виконанням вироку від 08.05.2018. Таким чином, з метою вирішення питання правильності виконання вироку, із покликанням на Закон України №3886-IX від 18.07.2024 та ч.2 ст.74 КК України, вважає, що засуджений ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання, у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, які завдали матеріальної шкоди на суму меншу, ніж 3 028 грн.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу зі змінами та просила задовольнити її, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора зі змінами, обговоривши наведені доводи апелянта та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ст. 51 КУпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757 грн. Відповідальність за ч.2 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 575 грн. до 3028 грн. (у 2024 році).

Апеляційні вимоги прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі зі змінами знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 23 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.ч.1 та 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Статтею 537 КПК України передбачено перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України (п.13 ч. 1).

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.1990 № 12 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (за КПК 1960 рр.), питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Слід зазначити, що внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ фактично караність дій ОСОБА_7 , вказаних у вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021, на теперішній час усунута.

Однак в цьому випадку, вирішуючи питання під час виконання вироку, суд фактично перебрав на себе повноваження суду першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження та поза процедурою перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, фактично переглянув викладене та визнане доведеним обвинувачення ОСОБА_7 , зробив переоцінку доказів, змінив кваліфікацію його дій та призначив йому інше покарання, яке не було призначене вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021. Вказаними діями суд першої інстанції фактично погіршив становище засудженого ОСОБА_7 .

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Статтею 20 КПК України «Забезпечення права на захист» передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Переглянувши визнане доведеним обвинувачення, змінивши кваліфікацію дій та призначивши інше покарання (фактично визнавши його винуватим у вчиненні іншого кримінального правопорушення) поза належною процедурою судового розгляду суд першої інстанції також порушив право на захист засудженого ОСОБА_7 , не забезпечивши йому можливості надати свої пояснення з приводу «нового» обвинувачення.

Крім цього, Галицький районний суд м. Львова, приводячи у відповідність чинному законодавству вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2018 та із врахуванням норми п.1 ч.1 ст. 72 КК України, згідно якому одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, призначив остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 3 роки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» передбачено, що згідно зі ст. 98 КК України до неповнолітніх як основні покарання можуть бути застосовані лише штраф, громадські та виправні роботи, арешт і позбавлення волі на певний строк, а як додаткові - штраф і позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Застосування до осіб, які на час постановлення вироку не досягли шістнадцятирічного віку, такого покарання, як обмеження волі законом не передбачено.

Перелік видів покарань, визначений у ст. 98 КК, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття. Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статей 99-102 КК України.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора зі змінами є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової ухвали про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого законом усунена.

Згідно п.4 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

При цьому суд бере до уваги приписи ч.1 ст.5 КК України, якими визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

На підставі зворотної дії закону суд також повинен виходити з розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння.

Начальнику ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19», при поданні клопотань про звільнення засуджених, у зв`язку з декриміналізацією вчинених засудженими діянь, необхідно враховувати суму прожиткового мінімуму в Україні для працездатних осіб, на час скоєння злочину засудженою особою, а не брати показники суми завданої матеріальної шкоди лише за 2024 рік.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно колегія суддів дійшла переконання про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора, скасуванні ухвали суд першої інстанції та ухваленні відносно ОСОБА_7 нової ухвали та закриттю кримінального провадження, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532, 537 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу зі змінами подану першим заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19.08.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо звільнення засудженого від призначеного покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь - скасувати.

Постановити нову ухвалу та звільнити засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2021 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбував покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарання №19» - звільнити з під варти.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засуджений - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: