КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2024 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.08.2024 та визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн.

Таке рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання від шести до десяти років позбавлення волі, а також особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, яких ще не допитано, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, не з`являтися у судові засідання, іншим чином затягувати розгляд провадження, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він на даний час є обвинуваченим у вчиненні іншого кримінального ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4643/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_1

правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке перебуває на розгляді у Баришівському районному суді Київської області, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у видітримання під вартою,оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та обрати ОСОБА_7 інший більш м`який вид міри запобіжного заходу, а саме нічний домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим, обставини, які б свідчили про те, що ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, відсутні та не доведені прокурором.

Тому вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою невиправдане та недоцільне, оскільки останній має у власності житло - АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований, має міцні соціальні зв`язки, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, утримує трьох малолітніх дітей, має на утриманні матір-пенсіонерку, повнолітнього сина, по місцю попередньої роботи характеризується виключно позитивно та буде доводити свою невинність безпосередньо у судовому процесі.

Вказує, що суд помилково вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною, тобто зазначені у клопотанні обставини у своїй сукупності підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що він міг вчинити інкримінований йому злочин.

В той же час, матеріали кримінального провадження, сам обвинувальний акт, наявний реєстр доданих матеріалів кримінального провадження та саме клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взагалі не містять жодного належного доказу, який би вказував на вчинення ним інкримінованого злочину.

Крім того, зазначає, що 09.03.2024 року ОСОБА_7 пред`явлено підозру за ч. 2 ст. 307 КК України по одному епізоду, який і пред`явлений в обвинувачення, проте, навіть з даного епізоду не вбачається повторність скоєння інкримінованого правопорушення, і ніяким чином ця повторність не описана в обвинуваченні.

Таким чином, вважає, що державне обвинувачення, бачачи та розуміючи всю безперспективність даного кримінального провадження, намагається будь-яким шляхом вжити заходів на недопущення перебування ОСОБА_7 на волі (під домашнім арештом) на час судового розгляду, який всіляко намагатиметься затягнути в часі, щоб не відповідати самим за фальсифікації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та застосувати до нього інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у суду не було жодних підстав та законного обґрунтування для продовження йому строку тримання під вартою, оскільки прокурор не надав жодного доказу, який міг би підтвердити наявність обставин, зазначених у його клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

Крім того, зазначає, що суд не звернув увагу на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не навів обґрунтованості заявленим ризикам та не звернув увагу на те, що на його вихованні та утриманні перебувають троє малолітніх дітей, які мають ряд хронічних та клінічних хвороб, та батьки яких не приймають ніякої участі у житті своїх дітей, дружина - студентка, яка перебуває у стані вагітності, яка перебуває під загрозою.

Також вказує й на те, що у його випадку ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не можуть існувати, оскільки він не вчиняв інкримінований йому злочин, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи, та просить врахувати те, що, оскільки в Україні діє військовий стан, то ризик того, що він начебто може переховуватись від суду автоматично зникає, оскільки цього зробити фактично неможливо.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо апеляційних прохань, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , Бориспільським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000596 по обвинуваченню ОСОБА_7 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також особу обвинуваченого, дійшов висновку про існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, а також дані про особу обвинуваченого,його соціальні зв`язки, майновий стан, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, яких ще не допитано судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, не з`являтися у судові засідання та іншим чином затягувати розгляд провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він на даний час є обвинуваченим у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке перебуває на розгляді у Баришівському районному суді Київської області, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається сторона захисту, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів обвинуваченого про відсутність ризику переховування, оскільки в Україні діє військовий стан, тому переховуватись від суду фактично не можливо, то вказана обставина жодним чином не спростовує обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений не зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що прокурором у поданому клопотанні взагалі не вказано про зменшення заявлених ризиків або про появу нових ризиків та про їх недоведеність прокурором, не є слушними, оскільки вказані вище ризики є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують саме такий рівень суворості запобіжного заходу, а застосування альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшились.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінальних правопорушень, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи сторони захисту про те, що матеріали кримінального провадження, сам обвинувальний акт, наявний реєстр доданих матеріалів кримінального провадження та саме клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взагалі не містять жодного належного доказу, який би вказував на вчинення ним інкримінованого злочину, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Щодо твердження захисника ОСОБА_6 про те, що суд помилково вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною, то на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченому, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення, і відповідно такої оцінки суд у рішенні і не давав.

Наведені стороною захисту дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що ОСОБА_7 має у власності житло в м. Харків, в якому зареєстрований, має міцні соціальні зв`язки, а саме, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, утримує трьох малолітніх дітей, які мають ряд хронічних та клінічних хвороб, дружину - студентку, яка перебуває у стані вагітності, матір-пенсіонерку, повнолітнього сина, виключно позитивно характеризується по місцю попередньої роботи, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення вищевказаних існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційних вимог сторони захисту, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_12 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2024 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.08.2024 та визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн., - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3