Номер провадження: 11-сс/813/864/24
Справа № 511/1934/24 1-кс/511/476/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любахи, Володимерецького району, Рівненської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби на посаді оперативного чергового командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «капітан»,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000355 від 11.05.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року частково задоволено клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строку досудового розслідування, а саме до 09.07.2024 року включно.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 121120 гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує наступним:

- пред`явлена ОСОБА_8 підозра у вчиненні ним тяжкого злочину із застосуванням насильства свідчить про неможливість застосування до нього застави, як альтернативного запобіжного заходу;

- слідчим суддею не прийнято до уваги обставини скоєного злочину, який вчинено із застосуванням насильства, вчинений в умовах воєнного стану під час перебування на відповідній посаді, з метою забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, кримінальне правопорушення створило у суспільстві негативне враження безладдя та безкарності у системі ЗСУ, що є виключним випадком.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав у повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

Відповідно до клопотання за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_8 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому званні «капітан», на посаді оперативного чергового командного пункту штабу, перебуваючи поза службою із табельною вогнепальною зброєю пістолетом Макарова серії НОМЕР_2 , 1985 р.в. із спорядженими двома магазинами ( загальна кількість 16 патронів), 10.05.2024 у вечірній час доби (точний час на даний момент встановлюється), відпочивав у барі «PALL MALL», який розташований за адресою віськове містечко, АДРЕСА_3 , де вживав алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв, 10.05.2024 біля 23 години 17 хвилин між ОСОБА_8 та раніш йому незнайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували на території бару «PALL MALL», в якості відвідувачів, виник раптовий конфлікт, який розпочав ОСОБА_8 у присутності працівників закладу та інших відвідувачів, звинувачуючи останніх в ухиленні від проходження військової служби, під час якого ОСОБА_8 поводячись зухвало і агресивно, умисно наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а саме один удар кулаком правої руки у ділянку тулуба та один удар кулаком правої руки в ліву ділянку обличчя. В цей момент до ОСОБА_8 підійшли відвідувачі вказаного розважального закладу та попросили припинити хуліганські дії, після припинення конфлікту, його учасники залишили приміщення бару та вийшли на вулицю.

Так, 10.05.2024 біля 23 години 30 хвилин перебуваючи біля Будинку АДРЕСА_3 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продовжився конфлікт, у присутності інших відвідувачів бару, в цей час ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із застосуванням вогнепальної зброї, усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, знаходившись на відстані приблизно 25 метрів від входу до приміщення вказаного бару, тримаючи у руках приведену у бойову готовність та направлену дульним зрізом у бік ОСОБА_10 та ОСОБА_11 табельну вогнепальну зброю - пістолет Макарова серії НОМЕР_2 , 1985 р.в., супроводжуючи свої дії голосними нецензурними лайками, здійснив три постріли в повітря, після чого погрожуючи реальним застосуванням зброї на ураження здійснив три постріли в ноги ОСОБА_11 та один постріл в ноги ОСОБА_10 .

Внаслідок вчинення протиправних дій ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення правої голені, відкритого перелому велико-гомілкової кістки та поранень нижніх кінцівок, а ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток голені, вогнепальної рани лівої голені.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки у апеляційній скарзі прокурор не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення дій, кваліфікованих за ч.4 ст.296 КК України, які у сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, тобто підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, є обґрунтована.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачена до 7 років позбавлення волі, тому, перебуваючи на волі, останній, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується показаннями потерпілого та свідків, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на потерпілих з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, зокрема матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; професійне середовище підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь - яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 , з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згідно положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави під час обрання тримання під вартою є обов`язком, а не правом суду, від якого він має право відступити лише в певних визначених законом випадках.

Разом із тим, з матеріалів провадження вбачається, що у поданому клопотанні т.в.о. заступника начальника СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погодженого прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_14 , просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжних захід у виді тримання під вартою на 60 діб. При цьому, ані в мотивувальній частині клопотання, ані в його прохальній частині слідчий не порушувала питання щодо не визначення розміру застави відносно підозрюваного у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів необгрунтованою в прохальній частині апеляційної скарги вимоги щодо обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, з урахуванням фактичних обставин та приписів ч.4 ст.183 КПК, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави не відповідатиме вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд також враховує наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я. також враховує, що підозрюваний є військовослужбовцем.

Водночас, апеляційний суд враховує і той факт, що в судове засідання підозрюваний ОСОБА_8 з`явився у зв`язку із внесенням суми застави, що також вказує на виконання ним покладених на нього обов`язків, визначених оскаржуваною ухвалою слідчого судді.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування до підозрюваного саме такого виду заходу забезпечення.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів прокурора стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону України ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000355 від 11.05.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4