У Х В А Л А

21 серпня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження,

за участю: адвоката ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на постанову дізнавача СД Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області від 30.07.2024 року про закриття кримінального провадження №0000411 від 19.07.2024 року. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що відповідно постанові про закриття кримінального провадження від 30.07.2024 року, дізнавач СД ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 розглянувши матеріали кримінального провадження №0000315 від 18.07.2024 року, за ознаками кримінального провадження передбаченого ч.4 ст. 358 КК України постановив кримінальне №0000411 від 18.07.2024 року закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Звертав увагу, що незважаючи на те, що дізнавачем для закриття кримінального провадження №0000411 були розглянуті матеріали кримінального провадження №0000315, в якому досудовим розслідуванням зроблено лише допит ОСОБА_6

Вказував, що ОСОБА_6 єдина в даному кримінальному провадженні допитана, та яка є заінтересованою стороною в кримінальній справі, а тому свідчення її не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими.

Стверджував, що дізнавач ОСОБА_4 не з`ясувавши всі обставини викладені в поданій заяві про скоєння злочину, не допитав представника ОСОБА_6 та жодних процесуальних дій щодо розслідування даного кримінального провадження здійснено не було, адвокат ОСОБА_7 не викликався, жодних документів не витребувалось, жодних запитів не робилось стосовно перебування ОСОБА_6 на території України в період надходження зазначених документів до суду.

Вважав, що для встановлення та підтвердження обставин, які входять до предмету доказування, а саме підписання документів ОСОБА_6 , яка є заінтересованою особою, і її показання лише можуть оцінюватися у сукупності з іншими допустимими доказами, а саме висновком почеркознавчої експертизи.

Наголошував, що встановити істину по справі за допомогою допиту заінтересованої особи ОСОБА_6 та знань дізнавача ОСОБА_4 в почеркознавчої експертизи не представляється можливим, оскільки такі дослідження потребують спеціальних знань, за для чого і повинна була би бути призначена почеркознавча експертиза в порядку ст.242 КПК України, на дослідження якої мали би бути надані докази зазначені в заяві про скоєння злочину. Лише після отримання висновків експертизи можна робити висновки про можливість або неможливість встановлення кримінального правопорушення.

Підкреслював, що винесена дізнавачем постанова всупереч ч.2 ст.9 КПК України не може відповідати принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.303, 307 КПК України, просив слідчого суддю: постанову дізнавача СД ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 30.07.2024 року про закриття кримінального провадження №0000411 від 18.07.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, скасувати.

В судовому засіданні, адвокат підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.

2. Заперечення на скаргу та позиція дізначава.

Дізнавач в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, у її задоволені просив відмовити. Додатково пояснив, що у постанові про закриття кримінального провадження, була допущена описка у номері кримінального провадження та даті його реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3. Мотиви та висновки слідчого судді.

Заслухавши пояснення представника заявника, дізнавача, дослідивши скаргу та додані до неї документи, матеріали закритого кримінального провадження, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З матеріалів скарги вбачається, що СД Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000411 від 19.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Вказане кримінальне провадження було розпочато за заявою адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 .

Постановою дізнавача від 30.07.2024 року, вищевказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. При цьому, постанова дізнавача мотивована зокрема тим, що при проведенні досудового розслідування не встановлено складу кримінального правопорушення у діянні ОСОБА_6 . Вищенаведене є підставою вважати, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ч.4 ст.358 КК України. При цьому досудовим слідством вичерпано всі можливості доказування вини невстановленої особи, оскільки добуті докази, не достатні для вручення повідомлення про підозру, так як речових, документальних та інших будь-яких доказів скоєння кримінального правопорушення не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

За приписами п.1 ч.2 ст.39-1 та ч.1 ст.214 КПК України визначати дізнавача, який здійснюватиме досудове розслідування належить до компетенції керівника органу дізнання.

Статтею 110 КПК України установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

На думку слідчого судді, така специфічна процесуальна форма рішення про визначення дізнавача, який здійснюватиме відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч.2 ст. 39-1, ч.1 ст.214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.110 цього Кодексу.

Тобто, слідчий суддя вважає, що процесуальне рішення керівника відповідного органу дізнання про визначення дізнавача, має відповідати вимогам ст.110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч.6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

На думку слідчого судді, застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення слідчих (розшукових) дій означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед органом досудового розслідування на певному етапі кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечується дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язане з дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження і можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Дотримання належної правової процедури здійснення слідчих дій, крім іншого, означає їх виконання спеціально уповноваженою в конкретному провадженні особою, що має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні та публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

При цьому, слідчий суддя вважає, що таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень дізнавача, який здійснює дізнання, оскільки в аспекті застосування приписів ч.2 ст.39-1, ч.1 ст.214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.110 цього Кодексу, недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь.

За змістом статей 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, невід`ємною складовою якого є здійснення процесуальних дій уповноваженою на те особою в конкретному кримінальному провадженні. Збирання доказів та прийняття рішень неуповноваженою особою є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті застосування приписів статей 412, 438 КПК України.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя виходить з того, що у разі використання дізнавачем повноважень з проведення досудового розслідування без винесення процесуального рішення про визначення дізнавача, він є неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій і прийняття рішень у відповідному кримінальному провадженні. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює незаконність прийнятих рішень під час досудового розслідування, як таких, що прийняті особою, яка не мала на те законних повноважень.

Вказана правова позиція слідчого судді, повністю узгоджується з висновком, викладеним у постанові ОП ККС ВС від 04.10.2021 року по справі №724/86/20.

В той же час, під час судового розгляду встановлено, що в матеріалах кримінального провадження мається лише доручення керівника органу дізнання від 19.07.2024 року про проведення розслідування кримінального проступку №0000411 від 19.07.2024 року дізнавачу ОСОБА_8 , а рішень керівника органу дізнання про визначення іншого дізнавача, зокрема ОСОБА_4 , для розслідування кримінального проступку №0000411 від 19.07.2024 року, матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, слідчий суддя вважає, що рішення дізнавача ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000411 від 19.07.2024 року прийнято особою, яка не мала на те законних підстав.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга в частині скасування рішення про закриття кримінального провадження є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу ОСОБА_3 , на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження №0000411 від 19.07.2024 року задовольнити.

2. Постанову дізнавача СД Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 30.07.2024 року про закриття кримінального провадження №0000411 від 19.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України скасувати.

3. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1