УХВАЛА

Іменем України

17.10.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про накладення арешту на майно розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене старшим слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури Центрального регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0002598 від 14.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на транспортний засіб Volkswagen LT-35Ю, р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, що згідно технічного талону серії НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) та переданий на відповідальне зберігання водію автомобільного взводу роти логістики військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 .

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що близько 20 год. 52 хв. 13.10.2024 на 96 км автомобільної дороги «Київ-Чоп» поблизу с. Новогородецьке Житомирського району Житомирської області під час руху військового транспортного засобу Volkswagen LT-35, призначеного для перевезення особового складу, пасажир вказаного транспортного засобу військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 , відкривши двері, випав з транспортного засобу, у зв`язку з чим був госпіталізований до КНП «Коростишівська ЦРЛ», де йому встановлено діагноз: «закритий перелом латеральної та медіальної кісточки зі зміщенням уламків, садна правого передпліччя та правого колінного суглобу».

14.10.2024 в ході проведення огляду місця ДТП вилучено транспортний засіб «Volkswagen LT-35», р.н. НОМЕР_1 , що згідно технічного талону транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), після чого вказаний транспортний засіб переданий на відповідальне зберігання водію автомобільного взводу роти логістики військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 .

Слідчий зазначив, що на даний час виникла необхідність у збереженні вказаного автомобіля, який визнано речовим доказом.

Слідчий в судове засідання, будучи належним чином повідомленим, не з`явився, у клопотання просив розгляд справи проводити без його участі та без участі власника майна.

16.10.2024 від представника військової частини НОМЕР_3 надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі, заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, використовується в логістичному забезпеченні ЗСУ на лінії зіткнення з ворогом.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КК України).

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002598 від 14.10.2024, здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України (порушення правил водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або загибель потерпілого).

До клопотання слідчим долучено: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол огляду місця ДТП, технічний талон транспортного засобу, посвідчення водія, акт прийому-передачі майна на відповідальне зберігання, та постанову дізнавача про визнання про визнання предметів речовими доказами.

Слідчий в судове засідання не з"явився не довів мету накладення арешту, у клопотанні не зазначено мети накладення арешту на транспортний засіб, крім збереження речового доказу, не зазначено інформації про слідчі дії, які необхідно провести з транспортним засобом Volkswagen LT-35Ю, р.н. НОМЕР_1 , транспортний засіб переданий на зберігання водію автомобільного взводу роти ОСОБА_5 .

Крім цього, автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, належить військовій частині, представником якої наведені обґрунтовані посилання на нагальній потребі у експлуатації такого автомобіля Збройними Силами України у військових цілях.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту майна, вказаного у клопотанні слідчого, оскільки останнім не доведено можливість використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні та потреби кримінального провадження у накладенні арешту на згадуваний автомобіль.

Слідчим не доведено, що не накладення арешту на вказане у клопотанні майно призведе до знищення та втрати слідів, його пошкодження, псування, знищення або передачі, відчуження третім особам.

За правилами статті ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 169, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 , внесеного в кримінальному провадженні №0002598 від 14.10.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1