УХВАЛА

щодо повернення обвинувального акта

08 липня 2024 рокуСправа № 495/3073/24
Номер провадження 1-кп/495/755/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 від 20 грудня 2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Днстровського міськрайонного суду Одеської області з 05.04.2024 перебуває кримінальне провадження, відпомості про яке внесено 20.12.2023 до ЄРДР за №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення цього обвинувального акта прокурору. У поданому клопотанні захисник якості правових підстав покликається на наявність провокації відносно ОСОБА_4 з боку ОСОБА_6 , який звернувся до правоохоронних органів 26.12.2023 з заявою про вимагання в нього грошей, тобто ще до того, як ОСОБА_4 призначили на посаду і він приступив до виконання своїх обов?язків; неможливість і недоведеність «створення перешкод» з боку обвинуваченого, тобто в чому полягають дії ОСОБА_4 «за вчинення чи невчинення ним в інтересах заявника ОСОБА_6 будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища» і на підставі якого законодавчого акту останній був наділений вказаними повноваженнями.

Зокрема зазначає, що в рамках даного провадження ОСОБА_4 висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 368 КК України - прохання надати та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Тобто на думку прокурора, ОСОБА_4 був наділений певними повноваженнями, використавши які він вчинив чи не вчинив певні дії в інтересах ОСОБА_6 . Вказані обставини не викладені в обвинувальному акті, не конкретизовані, та не обґрунтовані, оскільки всі ці функції покладені на співробітників митного органу.

Таким чином на теперішній час не зрозуміла саме правова кваліфікація дій ОСОБА_4 він вчинив, чи не вчинив певні дії. Які саме дії він зобов?язаний був вчинити відносно ОСОБА_6 , та на підставі якого Закону України, який він порушив. В обвинувальному акті не має викладених та конкретизованих обставин, які б відповіли на наступні не з?ясовані прокурором питання: чи мав взагалі ОСОБА_4 повноваження не пропускати ОСОБА_6 та на підставі чого?; хто перший повинен був вести огляд автомобілю ОСОБА_6 -співробітники ДПСУ або Одеської митниці?; хто наділений (ДПСУ чи Одеська митниця) повноваженнями щодо відмови в пропуску товарів при перетині кордону.

Стосовно «типових технологічних схем», посилання на яку є в обвинувальному акті дійсно КМУ України від 21.05.12 за № 451 «Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними» затверджено декілька технологічних схем, а саме: «ТИПОВА ТЕХНОЛОГІЧНА СХЕМА пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними». У разі в`їзду (прибуття) осіб, транспортних засобів і ввезення товарів в Україну здійснення їх контролю розпочинається прикордонним контролем і закінчується митним контролем, а у разі виїзду (вивезення) товарів з України - розпочинається митним контролем і закінчується прикордонним контролем.

Таким чином, в наведеному вище законодавстві чітко передбачено та закріплено, що у даному випадку кваліфікація дій за ч. 1 ст. 368 КК України тобто «за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища» у разі, якщо припустити, що порушення мало місце - могло бути тільки з боку посадових осіб Одеської митниці.

Окрім того важливим фактом, який залишився поза увагою прокурора є встановлений порядок виїзду за державний кордон, тобто розпочинається митним контролем і закінчується прикордонним контролем. Що унеможливлювало вчинення або не вчинення в інтересах ОСОБА_6 будь-яких дій, оскільки таких повноважень у співробітника прикордонної служби ОСОБА_7 не було.

За таких обставин та враховуючи викладене у своїй сукупності, керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 20, 291, 314, 337 КПК, просить суд повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000074 від 20.12.23 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК.

Прокурор ОСОБА_3 подала до суду заперечення на клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту, відповідно до яких просила у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта відмовити.

Таку свою позицію мотивує тим, що як вбачається зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, таким чином формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за правильне прокурор. Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи та конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не в праві вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Обвинувальний акт кримінальному провадженні №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_4 , складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України всі необхідні реквізити обвинувального акту, направленого до суду у цьому кримінальному провадженні, зазначені у його тексті, включаючи, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення за нормами КК України та формулювання самого обвинувачення.

Зверта увагу суду, що прямо передбачено законом, що фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються в такій формі і в такому об?ємі, в тому числі щодо способу вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими за результатами проведеного досудового розслідування.

Посилання сторони захисту на наявність начеб-то провакації відносно ОСОБА_4 , а також на неможливість доведення «створення перешкод», як на підставу повернення обвинувального акта прокурору, вважає таким, що абсолютно не відповідає нормам закону, оскільки формулювання обвинувачення викладено в обвинувальному акті так, як це вважав за необхідне прокурор.

При проведенні подальшого судового розгляду обвинувального акту відповідно до ст.22 КПК України у сторони захисту буде можливість надати до суду аргументи та докази наявності провокації злочину чи інших обставин, що свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення, у сторони обвинувачення докази, які свідчать про винуватість ОСОБА_4 , за якими суд об?єктивно, перебуваючи у нарадчій кімнаті надасть оцінку діям ОСОБА_4 .

Крім того, питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об?єктивної та суб?єктивної сторони, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті, а також перебуваючи в нарадій кімнаті. За змістом кримінально-процесуального закону під час підготовчого судового засідання суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішенням.

Відтак вважає, що за своїм змістом клопотання сторони захисту змушує суд виходити за межі судового розгляду, тому просить відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримали заявлене захисником клопотання з нпаведених вище підстав.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримала свою позицію, викладенув письмових запереченнях.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, подані клопотання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Так, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам статті 291 Кримінального-процесуального кодексу України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт (підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування та засвідчується його завершення), який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акту додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Дослідивши поданий у межах даного кримінального провадження обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що вищевказані вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення були дотримані в тій мірі, яка не перешкоджає суду призначити судовий розгляд.

Зокрема судом встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки. У зв`язку з цим, суд робить висновок про відповідність даного обвинувального акта вимогам чинного законодавства, а також про відсутність у ньому таких недоліків, які б могли стати підставою для його повернення прокурору. При цьому, суд відхиляє доводи захисника наведені у клопотанні про повернення обвинувального акта з наступних підстав.

Твердження захисника про те, що в обвинувальному акті міститься неконкретизоване формулювання обвинувачення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Зазначене означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 (справа № 273/1053/17, провадження № 51-8914км18), відповідно до якої «кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора».

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому (п.2 Постанови ВС від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16).

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

Своїми доводами про неконкретизованість формулюванн обвинувачення, захисник фактично порушує питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, які не є предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи сторони захисту, суд наголошує, що повернення обвинувального акта прокурору із будь-якою вказівкою на зміну формулювання обвинувачення призведе до порушення засад змагальності та може бути розцінене як втручання суду у формулювання висунутого прокурором обвинувачення чи як прояв обвинувального ухилу суду. З огляду на викладене, зауваження захисника у цій частині не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні питання про повернення обвинувального акта.

Щодо питання кваліфікації діяння, суд також зазначає, що відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також не досліджуються докази, на підставі яких ґрунтується обвинувачення, оскільки дані питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні обвинуваченим, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів та всіх обставин справи під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження та вирішенні питання правильності кваліфікації діяння.

Отже, наведені захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 доводи, на переконання суду, не є підставами у розумінні ст. 291 КПК України, для повернення обвинувального акту прокурору. Відтак судом не встановлено порушень, які б були перешкодую для розгляду кримінального провадження по суті.

При цьому сторона захисту не позбавлена права доводити перед судом недопустимість будь-якого доказу саме під час судового розгляду.

Таким чином, підстав для прийняття рішення, передбаченого п.3 ч.3 статті 314 КПК України, під час підготовчого судового засідання не встановлено, а тому у задоволенні клопотання захисника необхідно відмовити.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст.291, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 10.07.2024.

Суддя Ірина БРАТКІВ