Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/3468/24

Номер провадження: 1-кп/511/285/24

11 листопада 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000473 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.07.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Роздільна Одеської області, із середньою освітою, офіційно не працюючої, не заміжньої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_5 , будучи неодноразово притягнутою Роздільнянським районним судом Одеської області, а саме: 04.04.2024 року, 22.04.2024 року, 07.05.2024 року до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП відносно свого цивільного чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона спільно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , які згідно з п. 5 ч. 2 ст. З Закону являються особами, які спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

У зв`язку з тим, що будинок по АДРЕСА_2 та господарство належить ОСОБА_6 між ним та нею починаючи з квітня місяця 2024 року неодноразово почали виникати сварки щодо розподілу між собою побутових обов`язків та розподілу майна одна частина якого належить ОСОБА_6 та інша частина майна належить ОСОБА_5 .

В ході цих скандалів ОСОБА_5 , виражається нецензурною лайкою, дорікає цим майном і таким чином принижує честь та гідність ОСОБА_6 та створює йому нестерпні умови проживання шляхом застосування до нього домашнього насильства.

Зважаючи на вказані систематичні факти домашнього насильства з боку ОСОБА_5 , уповноваженими співробітниками поліції, які прибували на численні виклики ОСОБА_6 з квітня місяця 2024 року, з врахуванням її протиправної поведінки, було складено 3 (три) протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,2 ст. 173-2 КУПАП (вчинення домашнього насильства) від 01.04.2024 року, 18.04.2024 року, 03.05.2024 року за які вона постановами Роздільнянського районного суду була притягнута до адміністративної відповідальності.

Крім цього, після неодноразового вчинення домашнього насильства, ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 29.06.2024 року близько о 03.00 годин, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , у зв`язку з відмовою ОСОБА_6 , розділити між собою майно, знову стала ініціатором сварки, спричинила зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 , конфлікт, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння психологічного та економічного страждання. Вчинила відносно нього домашнє насильство, що проявилось у словесних образах нецензурною лайкою, погрозах, приниженні його честі і гідності, в результаті чого своїми висловами та діями створила йому нездатність захистити себе, нестерпні умови проживання та побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну незахищеність і тому потерпілий був змушений звернутися із письмовою заявою до поліції з метою припинення протиправних дій ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України визнала повністю, щиро розкаялася, підтвердила фактичні обставини справи і суду пояснила, що дійсно вона проживає разом із ОСОБА_6 , як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_2 . Підтвердила, що декілька разів була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, оскільки вчиняла сварки з ОСОБА_7 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння із-за побутових проблем. Останій раз, ОСОБА_8 викликав поліцію 29.06.2024 року, близько 03год.00хв, коли вони повернулися від своїх товарищів, оба були на підпитку та почали сваритися, в ході сварки ображали один одного нецензурною лайкою, оскільки не змогли поділити своє майно.

Крім того, ОСОБА_5 повідомила, що наразі вони примирилися, не сваряться і продовжують проживати однією сім`єю, та попросила у ОСОБА_6 пробачення.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, він з ОСОБА_5 проживають як чоловік та дружина, за адресою: АДРЕСА_2 . 29.06.2024 року, близько 03год.00хв., ОСОБА_5 почала ображати його нецензурною лайкою та погрожувала, у зв`язку з тим, що він відмовився ділити майно, в наслідок чого він викликав поліцію. ОСОБА_6 підтвердив, що ОСОБА_5 попросила у нього пробачення, і вони примирилися.

Таким чином показання обвинуваченої ОСОБА_5 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які вона не оспорює.

Враховуючи дані обставини, за погодженням всіх інших учасників процесу, суд визнав не доцільним дослідження доказів та тих обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченої, оскільки істинність, добровільність та правдивість її позиції у суду сумнівів не викликає.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а її дії правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженою. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченої та враховує ті обставини, що вона задовільно характеризується за місцем проживання (а.к.п.57), є особою раніше не судимою (а.к.п.52), на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, ( а.к.п.55)

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Згідно наданої суду досудової доповіді відносно ОСОБА_5 Роздільнянським районним відділом ДУ «Центр пробації», вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України: виконувати заходи передбачені, пробаційною програмою (а.к.п. 35-39).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченої ОСОБА_5 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченій покарання у виді обмеження волі з можливим звільненням її від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченою покласти на неї обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та ч.2 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 ст.76 КК України покласти на обвинувачену інші обов`язки та заборони, передбачені ч.1 ст.91-1 КК України, оскільки остання вчинила злочин, пов`язаний з домашнім насильством.

Також суд вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.76 КК України додатково покласти на обвинувачену обов`язки, а саме: п.4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (стаття 1Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству").

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника ;сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння:, взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 обмежувальних заходів, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер. Домашнє насильство починається з «незначних дрібниць». Тому, враховуючи, що ОСОБА_5 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, протиправні дії вчиняла протягом тривалого часу, що призвело до дестабілізації нормальної обстановки у родині, вчиняла насильство щодо свого цивільного чоловіка ОСОБА_6 що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя, втрати позитивних емоцій, наявності негативних переживань у потерпілого, суд дійшов висновку, що до обвинуваченої, як до особи, яка вчинила домашнє насильство необхідно застосувати обмежувальний захід у вигляді проходження програми для кривдників на максимально визначений ч. 3 ст. 91-1 КК України строк.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. 368, ст. 369- ст.371,ст.373, ст.374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити їй покарання, у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1(одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно п.2, 4 ч.3 ст. 76 КК України покласти додатково на ОСОБА_5 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до п.5 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 не обирати.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1