ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/1954/21 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1700/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника цивільного

відповідача - ОСОБА_7 ,

законного представника

потерпілого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняз а апеляційними скаргами захисника обвинуваченого, законного представника потерпілого, представника цивільного відповідача, прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 року стосовно ОСОБА_11 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Білогірськ Автономної Республіки Крим, не одружений, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», , на користь потерпілого ОСОБА_9 , моральну шкоду, спричинену злочином, в розмірі 2400,00 (дві тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, спричинену злочином, в розмірі 247600,00 (двісті сорок сім тисяч шістсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу в розмірі 7950,00 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, 06 жовтня 2018 року, близько 14 години 20 хвилин, водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по ґрунтовій дорозі, яка веде з міського пляжу м. Зміїв у напрямку вул. Адміністративної в м. Зміїв Харківської області. В цей час, у зустрічному напрямку, по вул. Адміністративній в м. Зміїв до міського пляжу рухався велосипедист ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проїзна частина виїзду з прилеглої території міського пляжу на вулицю Адміністративну в м. Зміїв Харківської області становила собою суху ґрунтову ділянку дороги горизонтального профілю. Дорожнє покриття для обох напрямків руху має ширину 3,9 метри.

Під час руху водій ОСОБА_11 , рухаючись з прилеглої до АДРЕСА_2 , не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на вул. Адміністративну, де допустив зіткнення автомобілю з велосипедистом ОСОБА_13 , внаслідок чого велосипедисту ОСОБА_13 були спричинені: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, саден, забиті рани, травматичний підшкірний крововилив у ділянці правої частини обличчя та правої скроневої ділянки голови; закрита тупа травма шиї з формуванням компресійного перелому тіла 5-го шийного хребця; закрита рана на фоні садна на лівій гомілці, садна на нижніх кінцівках, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-195/2019 від 27.12.2019 р., та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень розподіляються наступним чином: закрита тупа травма шиї з формуванням компресійного перелому тіла 5-го шийного хребця - це тяжке тілесне ушкодження, як небезпечне для життя (п.2.1.3. «е» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України №6 від 17 січня 1995 р.); закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, саден, забитих ран, травматичного підшкірного крововиливу в ділянці правої частини обличчя та правої скроневої ділянки голови; забита рана на фоні садна на лівій гомілці, кожне окремо - це легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.2. «а» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 р.); садна на нижніх кінцівках - це легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.2. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 р.)

У цій дорожній обстановці водій ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, де вказано:

п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напряму руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»

п. 10.2 - «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.»

Порушення п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_11 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 7/771 СЕ-20 від 17.06.2020 р., з технічної точки зору, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в Зміївському районному суді Харківської області в іншому складі суду.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок в частині засудження скасувати. Визнати винним та призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, внаслідок неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у необґрунтованому застосуванні ст. 75 КК України та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить вирок скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення з АТ СК АРКС моральної шкоди в розмірі 2 400, 00 гри. (дві тисячі чотириста гри. 00 кой.). Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до AT СК АРКС в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого в своїх запереченнях просить залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора, законного представника потерпілого, цивільного позивача.

Прокурор в своїх запереченнях просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти інших апеляційних скарг, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, потерпілого та його законного представника, які підтримали свою апеляційну скаргу, представника цивільного відповідача, який підтримав свою апеляцію, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляції слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення злочину, дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження

Висновки суду у цій частині є належним чином обґрунтованими та спираються на зібрані у кримінальному провадженні доказів, яким суд дав правову оцінку кожному окремо та в сукупності з іншими доказами у справі, тому колегія суддів знаходить доводи апеляційної скарги як захисника так і представника потерпілого, щодо наявності іншої кваліфікації, надуманими та необґрунтованими.

З приводу існування підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 3 КПК України досудове розслідування є стадією кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту.

Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України поміж іншого до ЄРДР вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальності.

Кримінальне провадженні, яке розглядається судом розпочате ще 07.10.2018 за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_11 та велосипедиста ОСОБА_8 , за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України.

28.12.2018 слідчим винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована.

В даному кримінальному провадженні прокурор здійснюючи свої повноваження визначені ст. 36 КПК України, при вивченні матеріалів кримінальних проваджень, прийняв рішення про скасування вищезазначеної постанови слідчого, яку передано слідчому для долучення до матеріалів кримінального провадження та поновлення досудового розслідування у вказаному провадженні. Прийняття вказаного рішення прокурором здійснено в межах строків досудового розслідування визначених ст. 219 КПК України.

Вищенаведені обставини у сукупності з правовою позицією об`єднаної палати ККС про застосовування норми права наведеною у відповідній постанові від 01.04.2024 у справі №178/50/20 щодо застосування положень ч. 6 ст. 284 та ч. 6 ст. 36 КПК України, які полягають у тому, що в разі скасування прокурором постанови слідчого, дізнавача чи прокурора про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не було повідомлено про підозру, у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю, період з моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження до моменту її скасування не включається до строку досудового розслідування спростовують апеляційні аргументи захисника з цього приводу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, колегією суддів, не встановлено.

Що стосується апеляційних вимог сторони обвинувачення щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то колегія суддів зазначає наступне.

Як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого.

Так, судом враховано, що ОСОБА_11 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, освіта вища, офіційно працює ФОП ОСОБА_14 на посаді «менеджер у сфері надання інформації», за місцем роботи характеризується позитивно, не одружений, а також і ті обставини, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, заявлену в цивільному позові, про що надав відповідні письмові докази.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 , суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

З огляду на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_11 покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому призначене йому покарання, як основне у виді 4 років позбавлення, так і додаткове у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, зі звільненням від відбування основного покарання, на підставі ст. 75 КК України, не може буде визнане явно несправедливим внаслідок м`якості, як то вважає прокурор.

Будь-яких інших даних, які б вказували на те, що мета порання, визначена положеннями ст. 50 КК України може бути досягнута лише за умови реального відбування ОСОБА_11 призначеного йому покарання в апеляційній скарзі прокурора не наведено, а судом апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду, не встановлено.

На думку колегії суддів прокурором у апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування положень ст. 75 КК України, а аргументація наведена в апеляційній скарзі прокурора, на думку колегії суддів, не спростовує правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів представника цивільного відповідача в апеляційній скарзі про скасування вироку у частині вирішення цивільного позову та відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до AT СК АРКС в повному обсязі.

Виходячи зі змісту статей 127-129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд, задовольняючи частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 виходив із засад розумності та справедливості навивши свої аргументи у мотивувальній частині вироку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, розмір відшкодування шкоди потерпілому було визначено з урахуванням конкретних обставин провадження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, він відповідає ступеню завданих їм фізичних та моральних страждань. Ці правові позиції зазначені Верховним Судом в постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17.

При цьому судом було дотримано вимог статей 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 127-129 КПК України та рекомендацій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Отже, колегія погоджується з рішенням суду в частині розв`язання цивільного позову з тих підстав, що наведені у вироку.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають задоволенню, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення то вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 року стосовно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді