КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 10 липня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна-

адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , а саме на: мобільний телефон марки «APPLE» моделі «13PRO», чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із сім картою із номером мобільного телефону « НОМЕР_3 »; мобільний телефон марки «APPLE» моделі «7», чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з таким рішенням представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 01 квітня 2024 року оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, повний текст ухвали отримано 15 квітня 2024 року, враховуючи те, що апелянту не були відомі мотиви суду та правові підстави, на які посилався суд при постановленні ухвали, апеляційну скаргу направлено через систему «Електронний суд» 19 квітня 2024 року. Із вказаних підстав, представник просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Вважає, оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною.

На думку апелянта, слідчим суддею порушено принцип змагальності, з огляду на те, що під час розгляду клопотання не прийнято до уваги доводи сторони захисту.

Представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 вважає, що обшук проведено незаконно, оскільки відповідно до резолютивної частини ухвали від 26 лютого 2024 року, слідчим суддею не надано дозволу на обшук житла.

Звертає увагу на те, що з ухвали слідчого судді від 26 лютого 2024 року вбачається, що злочинних дій ОСОБА_5 не вчиняв. Зміст ухвали не містить опису незаконних дій про які зазначає слідчий у період з 01 та 11 липня 2022 року.

Зауважує, що ОСОБА_9 надав слідчому пароль до телефону «APPLE» моделі «13PRO», а телефон марки «APPLE» моделі «7» не містив паролей і є відкритим для доступу.

Вважає, що вилучене майно у ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а подане клопотання розглянуто з порушення вимог, передбачених ст. 132, ст. 173 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. Разом з цим, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що 01 квітня 2024 року оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, повний текст ухвали отримано15 квітня 2024 року, враховуючи те, що апелянту не були відомі мотиви суду та правові підстави, на які посилався суд при постановленні ухвали, апеляційну скаргу направлено через систему «Електронний суд» 19 квітня 2024 року. З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ГСУ СБУ України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 17 січня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000039, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що в період з 20.02.2023 по 21.02.2023 ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та іншими невстановленими особами, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, здійснили закінчений замах до переміщення психотропної речовини «4-ММС» через митний кордон України на території Сумської області, поза митним контролем, в особливо великому розмірі.

Крім того, 01 липня 2022 року ОСОБА_10 на виконання вказівки ОСОБА_13 організував отримання від громадянина України ОСОБА_14 грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США. При цьому встановлено, що гроші фактично забирались спільниками ОСОБА_15 та в наступному передані ним за вказівкою ОСОБА_13 . ОСОБА_5

15 березня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено мобільні телефони із сім картами.

Постановою старшого слідчого 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_16 виявлене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

19 березня 2024 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 направив до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000039 про накладення арешту на майно, яке вилучене під час проведення обшуку, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні необхідно частково накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, оскільки незастосування таких заходів може призвести до їх відчуження або знищення.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що обшук проведено незаконно, оскільки відповідно до резолютивної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року, слідчим суддею не надано дозволу на обшук житла, є необґрунтованими.

З наявної в матеріалах провадження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року вбачається, що слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 з метою відшукання, виявлення та вилучення в тому числі мобільних телефонів та сім-карток.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 , - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19

Єдиний унікальний № 761/10344/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_20

Провадження № 11сс/824/3454/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК