УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представників власників майна адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000454 від 15.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що вилучене під час обшуку майно, перелік якого зазначено у клопотанні, є речовими доказами в рамках кримінального провадження, так як може містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, могло бути засобом для вчинення кримінального правопорушення, а тому на нього слід накласти арешт з метою забезпечення його збереження.

У судовому засіданні

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 вимоги поданого клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. На запитання слідчого судді повідомив, що наразі у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що власники вилученого майна: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 причетні до вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження, проте наразі про підозру їм не повідомлено. Обшук було проведено за місцем здійснення протиправної діяльності підозрюваного. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 знаходились у вказаному приміщенні під час проведення обшуку, з якою метою не встановлено. Грощові кошти вилучені особисто у ОСОБА_8 .

Адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що грошові кошти, які були вилучені у ОСОБА_8 є її особистими заощадженнями та не мають до кримінального провадження жодного відношення. Зазначив, що вилучене майно не має до кримінального провадження жодного відношення, відповідно до чого клопотання про арешт майна є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти накладення арешту. Зазначила, що з моменту вилучення майна у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення огляду вилученого майна та встановлення того чи містить воно інформацію, яка має значення для досудового розслідування. Власники майна не мають відношення до вчинення кримінального правопорушення. Оскільки клопотання є необґрунтованим та наразі відсутні підстави для накладення арешту, просила у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК країни визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, з огляду на наступні обставини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, прокурором не було зазначене відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, належне ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зокрема, не було доведено його відношення до розслідуваного к/п № 0000454 від 15.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та яким чином зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Прокурор у клопотанні визначив метою накладення арешту на вказане вилучене майно його збереження як речових доказів, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Окрім цього, відповідно до вимог ст. 171 КПК України прокурор належним чином не мотивував своє клопотання стосовно того, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням, яке розслідується та майном, яке належить третім особам: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Посилання прокурора на причетність власників майна до вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження слідчий суддя сприймає критично, адже будь-яких матеріалів на підтвердження таких тверджень слідчому судді не надано та до матеріалів клопотання не долучено. Про підозру власникам майна в рамках кримінального провадження не повідомлено.

Більш того, слідчий суддя звертає увагу на те, що з моменту вилучення майна, а саме з 20.06.2024 року минуло вже два місяці та протягом цього часу будь-яких даних про причетність осіб у яких майно було вилучено органом досудового розслідування, не надано.

Слідчий суддя позбавлений можливості встановити з яких причин наразі вилучене під час обшуку майно необхідне органу досудового розслідування та чому орган досудового розслідування вважає, що вилучене майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Окрім того слідчий суддя враховує, що клопотання про арешт майна вже поверталося прокурору для усунення недоліків, проте недоліки не було усунуто в повному обсязі та клопотання повторно направлено для розгляду слідчому судді.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-172, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000454 від 15.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1