У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 р. м. Кобеляки

Слідчий суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

Встановив:

02 вересня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

В поданому клопотанні ОСОБА_3 зазначив, що 05 квітня 2023 року слідчим суддею Кобеляцького районного суду Полтавської області накладено арешт на автомобіль марки ЗИЛ модель 433362 державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль, що належить ОСОБА_4 17 травня 2024 року кримінальне провадження № 0000059 закрито, тому підстави для арешту майна відсутні.

На підставі зазначеного, відповідно до ст. 174 КПК України прохає слідчого суддю скасувати арешт майна.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання і прохав його задовольнити.

Інші учасники процесу: ОСОБА_4 , прокурор Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури та дізнавач секторі дізнання ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не подали.

Слідчий судддя, заслухавши особу, яка подала клопотання, дослідивши клопотання і долучені до нього докази, дійшов такого висновку.

Слідчим суддею установлено, що ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2023 року по справі №532/640/23 задоволено клопотання прокурора Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури про арешт майна в кримінальному провадженні за № 0000059 від 01.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Накладено арешт шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, на автомобіль марки ЗИЛ, модель 433362 (вантажний спеціалізований цистерна асенізаційна - С), синього кольору, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та передано його на відповідальне зберігання ОСОБА_4 . Накладено арешт шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, на свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки ЗИЛ, модель НОМЕР_2 (вантажний спеціалізований цистерна асенізаційна С), синього кольору, 1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , залишивши його на зберігання при матеріалах кримінального провадження внесених до ЄРДР № 0000059 від 01.04.2023.

Постановою начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 17 травня 2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства, оскільки кримінальне провадження № 0000027 від 17.01.2024 закрите 29.03.2024 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто, в порядку, передбаченому цим Кодексом, ухвала слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна припинила свою дію 17 травня 2024 року.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 квітня 2024 року, справа № 554/2506/22 (51-4350кмо23) зробила такі висновки:

"Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кри- мінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна".

"Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею".

З огляду на зазначені правові висновки, враховуючи встановлені слідчим суддею обставини, клопотання ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, ухвала слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області, якою накладений арешт на належне ОСОБА_4 майно, припинила свою дію відповідно до ч.4 ст. 132 КПК України, з огляду на що припинило свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном, речовий доказ у цьому кримінальному провадженні, який не містить слідів кримінального правопорушення (що прямо випливає зі змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження через відсутність складу кримінального правопорушення), перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна, вирішення питання скасування арешту майна слідчим суддею після закриття кримінального проваження не передбачене чинним кримінальним процесуальним законодавством, а приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника майна, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Керуючись ст. 100, 131, 132, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя