Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/439/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000044 від 24.02.2021 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , її захисника-адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровограда, громадянку України, з середньою освітою, що не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою та засуджено за п.4 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну суму 41 258 грн. 32 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, згідно з яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з п.4 ч.2 ст.115 КК України на ст.116 КК України, вказуючи на неповноту та необ`єктивність досудового розслідування, безпідставне та незаконне утримання ОСОБА_8 під вартою протягом 3 років, несприймання та ігнорування судом версії ОСОБА_8 про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 в стані сильного душевного хвилювання під впливом протиправних дій та погроз ОСОБА_11 застуванням фізичного насильства, а також відсутність у ОСОБА_8 мотиву та умислу на заподіяння смерті.

Захисник вважає, що висновку суду про умисне вбивство ОСОБА_8 співмешканця ОСОБА_11 при обтяжуючих обставинах не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_8 стала жертвою домашнього насильства та сексуального домагання, захищалась і нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_11 перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання.

Крім того адвокат ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі вказує, про те, що в судовому засіданні було допитано 13 свідків, крім ключового ОСОБА_12 або ОСОБА_13 , яка нібито бачила ОСОБА_11 в суботу 20.02.2021 року, при тому, що ОСОБА_8 з метою припинення домашнього насильства та погроз зв`язала свого цивільного чоловіка та доправила у погріб.

Стверджує, що неправильна кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ст. 115 КК України, порушення судом норм матеріального та процесуального права призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого вироку.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 також просить скасувати вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати її дії з п.4 ч.2 ст.115 КК України на ст.121 КК України, вказуючи на неповноту та необ`єктивність досудового розслідування, порушення судом принципів законності, рівності та змагальності сторін, недотримання процедури правової визначеності, імітацію справедливого правосуддя та порушення її права на захист.

Зокрема ОСОБА_8 зазначає, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, однак не згодна з кваліфікацією, оскільки вона прагнула захистити себе та своїх дітей від протиправних дій свого співмешканця ОСОБА_11 ..

Вважає, що її винуватість поза розумним сумнівом судом не доведена, стверджує, що вона не наносила ОСОБА_11 таку кількість ударів сокирою, не мала умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 , руки зв`язала для того щоб ОСОБА_11 , який ще був живий припинив конфлікт.

Крім того ОСОБА_8 вказує, що вона співпрацювала зі слідством, під час проведення слідчого експерименту розказала і показала, як і при яких обставинах вона, захищаючись нанесла декілька ударів обухом сокири по голові ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_11 декілька днів лежав на підлозі в кімнаті, показала як вона ізолентою зв`язувала руки та переміщувала тіло ОСОБА_11 до погребу, стягувала його на східці і зачинила погріб.

У апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 також зазначає про те, що вона та її діти потерпали від систематичного насильства, в ніч на 19.02.2021 року ОСОБА_11 знов затіяв сварку, поводив себе агресивно, примушував до статевих стосунків, погрожував дітям, а тому у неї не було іншого виходу зупинити ОСОБА_11 .

Наведені обставини, не були враховані судом при ухваленні вироку, суд на думку обвинуваченої ОСОБА_8 зайняв позицію сторони обвинувачення, не дав належної оцінки її правдивим показанням про побиття її ОСОБА_11 , не звернув уваги на те, що вона за станом здоров`я фізично не могла нанести ОСОБА_11 таку кількість травмуючи ударів.

Підсумовуючи свої доводи, обвинувачена ОСОБА_8 стверджує про те, що висновки суду про її винуватість в умисному вбивстві ОСОБА_11 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вона наносила удари обухом сокири по голові ОСОБА_11 виключно в цілях самозахисту, перебуваючи у стані психологічного афекту.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за п.4 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначив обвинуваченій ОСОБА_8 надто м`яке та несправедливе покарання, яке на її думку не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та її особі.

Необхідність застосування до ОСОБА_8 саме такого найсуворішого виду кримінального покарання, адвокат пов`язує особливою небезпечністю вчиненого ОСОБА_8 злочину, яка на її думку, вбиваючи потерпілого, діяла зухвало, нехтуючи загальнолюдськими цінностями, поставила життя потерпілого нижче від своїх бажань, а після нанесення ОСОБА_11 численних тілесних ушкоджень, більше двох днів знущалась над потерпілим, не надавала йому медичної допомоги, води та їжі, змушувала терпіти нестерпний біль, намагалася приховати сліди злочину, а саме прибирала в кімнаті де перебував деякий час потерпілий, спалила всі речі, які б могли її викрити, намагалася втекти з місця злочину.

Адвокат вважає, що суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 як вбивство з особливою жорстокістю, однак при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_8 не працювала до затримання, не одружена, не має постійного місця проживання, діти перебували на утриманні убитого їхньою матір`ю вітчима, як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому заслуговує на довічне позбавлення волі.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю при слідуючих обставинах.

Так, 19.02.2021 року близько 23 год. 00 хв., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі співмешканцем ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала за місцем їх спільного проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де між ними виник конфлікт, в ході вирішення якого у ОСОБА_8 раптово виник умисел на вбивство ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний намір направлений на вбивство ОСОБА_14 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи небезпеку своїх діянь, обравши знаряддям спричинення тілесних ушкоджень сокиру, достовірно знаючи її місцезнаходження направилась до твердопаливного котла на дровах, розташованого в приміщенні коридору вказаного житлового будинку, де взявши сокиру повернулася до кімнати в якій в той час перебував її співмешканець ОСОБА_14 .

Після чого, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх умисних, протиправних дій та бажаючи їх настання, підійшла до ОСОБА_11 , який в той момент лежав на дивані, та проявляючи агресію, обухом вказаної сокири нанесла не менше тринадцяти травматичних впливів в область голови останньому, чим спричинила йому згідно висновку судово-медичної експертизи № 298 від 16.04.2021 року тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: забиті рани лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, забита рана лівої ушної раковини, синці та садно в тім`яних та лобової ділянках голови, крововиливи в м`які тканини голови в проекції ран та синців, перелом кісток склепіння і основи черепа у вигляді багатоуламкового перелому склепіння черепа в лівій скронево-тім`яній ділянці та лінійних переломів, що розповсюджуються на основі черепа в передню і середню черепні ямки та на склепіння черепа в праву тім`яну та скроневу ділянки; крововилив під тверду мозкову оболонку; крововиливи переважно обмежено-дифузного характеру під м`які мозкові оболонки; розміщення речовини головного мозку лівої тім`яної та скроневої доль; забій головного мозку за ходом лінійних переломів переважно в правій скроневій долі; дрібноточкові крововиливи в підкоркові структури головного мозку, які відповідно до правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затвердженні наказом МОЗ країни №6 від 17.01.1995 року п.2.1.3 б. мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що її співмешканець ОСОБА_11 позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, через нанесені нею останньому тілесні ушкодження, нехтуючи загальними моральними нормами співжиття, розуміючи, що позбавляючи життя потерпілого, вона завдає останньому особливих фізичних та психічних страждань і нестерпимого болю, маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги самостійно та скористатися допомогою сторонніх осіб, та добровільно і остаточно відмовитися від доведення злочину до кінця, не зробила цього та залишила ОСОБА_11 в приміщенні кімнати.

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_5 у нічний період доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , розуміючи, що він перебуває в безпорадному стані, внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, та не зможе вжити активних співмірних дій до свого самозахисту, ізолюючою стрічкою зафіксувала верхні та нижні кінцівки ОСОБА_11 та відтягнула його до приміщення підвалу, розташованого на території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, ОСОБА_8 розмістивши тіло ОСОБА_11 на східцях зачинила ключем вхідні двері підвалу, де останній від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Після чого, ОСОБА_8 усвідомлюючи злочинність скоєних нею дій, з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищила сліди вчиненого нею діяння прибравши в приміщенні вказаного житлового будинку, та зібравши належні їй речі намагалась зникнути з місця події, однак була зупинена працівниками поліції.

Смерть ОСОБА_11 настала від отриманих ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння і основи черепа з розміщенням за вогнищевими забоями речовини головного мозку, з крововиливами в підкоркові структури головного мозку, під м`які та під тверду оболонки головного мозку.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №298 від 16.04.2021 року, ушкодження виявленні на трупі ОСОБА_11 мають прижиттєвий характер. Виразність крововиливів в органи і тканини, ознаки загоєння саден на тілі постраждалого, макроскопічні особливості субдуральної гематоми, а також мікроскопічні зміни, виявленні під час гістологічного дослідження головного мозку, твердої мозкової оболонки та м`яких тканин голови свідчать, що після спричинення сукупності тілесних ушкоджень постраждалий жив деякий проміжок часу, що може відповідати 1-2 доби.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 уточнила свої апеляційні вимоги, підтримала апеляційну скаргу свого захисника-адвоката ОСОБА_9 та просила суд скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати її дії з п.4 ч.2 ст.115 КК України на ст.116 КК України та призначити мінімальне покарання передбачене санкцією даної статті.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 , а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 прокурор - залишив на розсуд суду, а адвокат ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , її захисника-адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника - адвоката ОСОБА_9 щодо скасування та ухвалення нового вироку з перекваліфікацією дій ОСОБА_8 з п.4 ч.2 ст.115 КК України на ст. 116 КК України та призначення покарання в межах санкції вказаної статті, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам цієї справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів апеляційного вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Так, положенням п.4 ч.2 ст. 115 КК України, за яким ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Особливість складу даного злочину проявляються в його суб`єктивній стороні.

В основі розуміння особливої жорстокості лежить психологічний підтекст поведінки винного у конкретній ситуації, оскільки заподіяння страждань є мотивом або метою його вчинків, отже, він завдає їх свідомо.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», умисне вбивство вважається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також, якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Таким чином, умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, завжди пов`язане із застосуванням насильства (психічного та/або фізичного). Це насильство може мати місце безпосередньо перед, під час або після вчинення злочину.

Важливо, щоб характер такого насильства, засоби, що використовуються винною особою, місце, час і обстановка вчинення злочину свідчили про усвідомлений вибір злочинцем особливо жорстокого способу позбавлення життя потерпілого, який охоплює діяння зайві (надмірні) для досягнення злочинного наслідку.

При цьому, необхідно встановити те, що потерпілому об`єктивно заподіювалися особливі муки та страждання.

Для притягнення особи до відповідальності за п.4 ч.2 ст. 115 КК України потрібно встановити наявність не просто жорстокості, яка фактично має місце при кожному умисному вбивстві, а особливої жорстокості.

В даному випадку, досліджуючи мотив злочинних дій та даючи юридичну оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_8 за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про те, що з достовірністю встановлено, що ніхто, окрім ОСОБА_8 не наносив ударів та не заподіював тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , що саме від її дій настала смерть останнього.

ОСОБА_8 нанесла потерпілому не менше тринадцяти травматичних впливів в область голови потерпілого і не могла не розуміла, що від таких ударів та її дій може настати смерть людини, але бажала такого та наносила удари.

Про наявність у ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 , за висновком суду свідчить не тільки цілеспрямованість, але і велика кількість та сила ударів, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз, проведеного слідчого експерименту та показань самої обвинуваченої.

Вказане підтверджується і причиною припинення злочинних дій, та поведінкою самої винної, яка намагалася знищити сліди злочину, прибрала в приміщенні вказаного житлового будинку, та зібравши належні їй речі намагалась зникнути з місця вчинення злочину, однак була зупинена працівниками поліції.

Злочин вчинено умисно, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків та бажала їх настання, що також підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №107 від 16.03.2021 року.

Крім того суд вказав, що обвинувачена ОСОБА_8 заподіяла потерпілому ОСОБА_11 щонайменше 13 травматичних ударів обухом сокири, після чого протягом тривалого часу не надавала медичної допомоги потерпілому, не повідомила про вчинений злочин, а продовжуючи його, користуючись безпорадним станом потерпілого, ізолюючою стрічкою зафіксувала верхні та нижні кінцівки ОСОБА_11 та відтягнула його до приміщення підвалу на території домоволодіння, розмістивши тіло ОСОБА_11 на східцях підвалу внизу, зачинила підвал ключем вхідні двері, де останній і помер від отриманих травм, що свідчить про умисне вбивство ОСОБА_8 - ОСОБА_11 з особливою жорстокістю.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі дані: протоколів огляду місця події, слідчого експерименту, висновки судово-медичних експертиз, показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та самої обвинуваченої ОСОБА_8 в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить його винуватість ОСОБА_8 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_11 з особливою жорстокістю.

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в ході судового слідства письмовими доказами, у тому числі:

- рапортом від 24.02.2021 року про те, що 24.02.2021 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 1520 від 24.02.2021 року як: «зникнення особи безвісти» (ст.115). В результаті опрацьовання вказаної інформації встановлено наступне: 24.02.2021 р. о 10:19 год. на службу «102» м. Кропивницький надійшло телефонне повідомлення ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тел.: НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_4 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , зник її батько гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (тел. № НОМЕР_2 не відповідає), останній раз його бачили у суботу 20.02.2021 року за вище вказаною адресою, начебто він пішов через конфлікт з теперішньою співмешканкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (тел.моб. НОМЕР_3 ) Прикмети батька: ріст 158 см, середньої тіло будови, волосся сиве та коротке. Був одягнутий: сині джинси, чорна шапка та куртка, чорні калоші. Зведення №55 від 24.02.2021 року Вбивство. 24.02.2021 року о 10.19 год. до чергової частини відділення поліції №2 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області зі служби «102» надійшло повідомлення від - ОСОБА_12 , 1993 р.н., громадянка України, мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , офіційно не працююча, раніше не судима, про те, що з місця мешкання АДРЕСА_3 , зник її батько - ОСОБА_11 , 1966 р.н., громадянин України, офіційно не працюючий, раніше не судимий, після сварки з співмешканкою - ОСОБА_8 , 1985 р.н., громадянка України, непрацююча, раніше не судима. Дану подію зареєстровано до ІТС «ІП НП України» відділення поліції №2 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області за №1520. Виїздом СОГ на місце події під час візуально проведеного огляду прилеглої території та господарських споруд домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , в приміщенні погребу, було виявлено труп ОСОБА_11 , під час проведення оперативних заходів було встановлено, що потерпілий проживав зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 та її двома малолітніми дітьми 8 та 12 років. 19.02.2021 року у нічний час доби, (точного часу на даний час не встановлено) ОСОБА_11 , перебуваючи у п`яному вигляді, вчинив сварку з співмешканкою в ході якої остання, обухом сокири, один раз вдарила потерпілого по голові після чого вона зачинила його в погребі. 24.02.2021 року о 16.46 год. слідчим СВ відділення поліції № 2 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області дану подію було внесено до ЄРДР за №0000044 за ч.1 ст.115 КК України (вбивство). Відносно ОСОБА_8 вирішується питання щодо затримання останньої в порядку ст.208 КПК України. ОСОБА_11 направлено на дослідження для встановлення причини смерті. З місця події вилучено: змив РБК з поверхні дипломату, змив РБК з внутрішньої частини дивану, змив РБК з підлоги кімнати, сокиру, ніж, виріз тканини з поверхні дивану, виріз з ковдри, яка знаходилась на дивані, 2 вирізи з килиму, халат темно-синього кольору (т.1 а.п.4-5);

- протоколом огляду місця події від 24.02.2021 року із фототаблицею до нього, під час проведення якого встановлено та оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення - територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , звідки виявлено та вилучено: предмет, ззовні схожий на сокиру, 4 недопалки з попільнички виріз фрагменту тканини з дивану, виріз фрагменту тканини з ковдри, змив РБК з поверхні підлоги, змив РБК з поверхні дипломату, змив РБК : внутрішньої поверхні дивану, виріз з килима, предмет, ззовні схожий на ніж; виріз з килиму, виріз з ковдри, халат жовто-синього кольору, халат темно-синього кольору, 12 липких стрічок зі слідами папілярних узорів, які в подальшому визнані в якості речових доказів та долучені до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.п.31-63);

- протоколом огляду місця події від 19.03.2021 року із фото таблицею до нього, в ході якого в приміщенні моргу Кіровоградського обласного бюро СМЕ за адресою АДРЕСА_5 , в ході проведення якого виявлено полімерний пакет з біркою та написом на ній « ОСОБА_11 . с. В. Северинка №362», з середини якого вилучено: темний джемпер з малюнком у вигляді кольорових смуг, передня частина якого просякнута рідиною; темні трикотажні труси з малюнком блакитного кольору, спортивні штани темного кольору, шкарпетки чорного кольору, фрагмент липкої стрічки чорного кольору, які в подальшому визнані в якості речових доказів та долучені до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.п.67-73);

- протоколом огляду місця події від 13.05.2021 року із фототаблицею до нього, під час проведення якого встановлено та оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення - територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , звідки виявлено та вилучено: рулон ізоляційної стрічки чорного кольору, який упаковано до спец. пакету експертної служби №INZ2017601 (т.1 а.п.83-87);

- лікарським свідоцтвом про смерть №310 від 25.02.2021 року та довідкою про причину смерті №310, відповідно до яких ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , причина смерті : перелом склепіння черепу (т.1 а.с.89);

- висновком судово-медичної експертизи №298 від 16.04.2021 року, згідно з якими на тілі постраждалого ОСОБА_11 знайдено тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: забити рани лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, забита рана лівої ушної раковини, синці та садно в тім`яних та лобової ділянках голови, крововиливи в м`які тканини голови в проекції ран та синців, перелом кісток склепіння і основи черепа у вигляді багатоуламкового перелому склепіння черепа в лівій скронево-тім`яній ділянці та лінійних переломів, що розповсюджуються на основі черепа в передню і середню черепні ямки та на склепіння черепа в праву тім`яну та скроневу ділянки; крововилив під тверду мозкову оболонку; крововиливи переважно обмежено-дифузного характерну під м`які мозкові оболонки; розміжчення речовини головного мозку лівої тім`яної та скроневої доль; забій головного мозку за ходом лінійних переломів переважно в правій скроневій долі; дрібно точкові крововиливи в підкоркові структури головного мозку.

Тілесні ушкодження в ділянці голови є результатом багаторазових травмувальних впливів тупого твердого предмета (предметів) в ліву скронево-тім`яну ділянку голови. Морфологічні особливості ран волосяної частини голови, втисненого та лінійних переломів лівої тім`яної кістки відобразили дворазову дію предмета з плоскою прямокутною травмувальною поверхнею, що діяла під кутом до поверхні голови, та дворазову дію предмета з подовженою травмувальною поверхнею у вигляді ребра. Розповсюдження конструкційних за характером лінійних переломів склепіння та основи черепа, наявність на діаметрально протилежному боці голови ушкоджень речовини головного мозку у вигляді вогнищевих забоїв та тріщин згину правої тім`яної кістки свідчать про те, що в момент спричинення ушкоджень, або їх частини, в ліву скронево-тім`яну ділянку голова була фіксована правою скронево-тім`яної ділянкою до будь-якої твердої поверхні. Ділянка з ранами голови та багатоуламковим переломом склепіння черепа зліва відповідають місцям прикладання сили в переважному напрямку зліва направо.

Пошкодження, що були виявлені в ділянці голови постраждалого, за критерієм небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (п.2.1.3 б. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6).

Синці в лівій надлопатковій ділянці та в ділянці правого реберного краю, садна в міжлопатковій ділянці, в проекції остистих відростків грудних та поперекових хребців, в поперековій ділянці справа, в проекції крижової кістки, з боку правої задньо-бічної поверхні грудної клітки, в правій сідничній ділянці.

Ці ушкодження утворилися внаслідок багаторазових тупих травмувальних впливів, Утворення синців є характерним для локальних травмувальних дій тупих твердих предметів, характер, форма та розміри контактувальної поверхні не відобразилися. Смугастий характер садна міжлопатковій ділянці, лінійна зчерченість та напрямок відшарування епідермісу садна в поперековій ділянці справа, наявність саден в проекції кісткових утворень (остисті відростки, тіла ребер справа, крижова кістка) є характерними для дотичної дії будь-якої розповсюдженої плоскої поверхні в переважному напрямку вздовж тулуба.

Вказані ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів, та за цім критерієм мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6).

На підставі даних, отриманих під час проведення судово-медичної експертизи трупа та після дослідження препарату склепіння черепа в судово-медичній криміналістичній лабораторії, сукупність тілесних ушкоджень в ділянці голови трупа ОСОБА_11 утворилася внаслідок не менше тринадцяти травмувальних впливів. Синці та садна в ділянці тулуба є результатом не менше чотирьох травмувальних впливів.

Смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася переломами кісток склепіння і основи черепа з розміжченням за вогнищевими забоями речовини головного мозку, з крововиливами в підкоркові структури головного мозку, під мякі та під тверду оболонки головного мозку.

Ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_11 мають прижиттєвий характер. Виразність крововиливів в органи і тканини, ознаки загоєння саден на тілі постраждалого, макроскопічні особливості субдуральної гематоми, а також мікроскопічні зміни, виявлені під час гістологічного дослідження головного мозку, твердої мозкової оболонки та м`яких тканин голови свідчать, що після спричинення сукупності тілесних ушкоджень постраждалий жив деякий проміжок часу, який може відповідати 1-2 суткам.

З огляду на причину смерті, характер одягу на трупі, виразність трупних змін під час дослідження трупа в морзі (повне охолодження трупа, трупні плями під час динамометрії не змінюють забарвлення (стадія імбібіції), трупне заклякання відсутнє у більшості груп мязів, ознаки гниття не виражені), вважаю, що смерть постраждалого ОСОБА_11 могла настати орієнтовно за 72 години й більше до моменту дослідження трупних змін у морзі. Цей результат слід вважати орієнтовними, оскільки динаміка трупних змін залежить від великої кількості зовнішніх та внутрішніх чинників, які в даному випадку не підлягають достовірної оцінки.

Смерть ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку із сукупністю тілесних ушкоджень, причиненими йому в ділянку голови.

Під час проведення судово-медичної експертизи ушкоджень, які є характерними для боротьби або самооборони, не виявлено. Наявні на трупі тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти, а також з положення стоячи на будь-яку поверхню.

Садна, які були виявлені в ділянці тулуба постраждалого, мають ознаки дотичної дії будь-якої розповсюдженої плоскої поверхні в переважному напрямку вздовж тулуба. Їх утворення є можливим під час волочіння тіла. Характер одної із саден дозволяє вважати, що одним з ушкоджувальних впливів було ковзання задньої поверхні тулуба по слідоутворювальній поверхні ногами вперед.

Ушкодження в ділянці голови постраждалого за локалізацією доступні для спричинення власною рукою, але з урахуванням кількості травмувальних впливів, їхнього характеру, напрямку дії сили, а також встановленого механізму утворення спричинення тілесних ушкоджень власноруч виключається.

Сукупність тілесних ушкоджень, що знайдені на трупі ОСОБА_11 , ймовірно, були спричинені на протязі короткого проміжку часу. Судово-медичних даних, отриманих під час проведення судово-медичної експертизи трупа, які дозволяють визначити послідовність спричинення тілесних ушкоджень не знайдено. Послідовність утворення переломів кісток склепіння черепа визначалася під час судово-медичного дослідження препарату склепіння черепа трупа ОСОБА_11 .

Індивідуальні особливості травму вальної поверхні (поверхонь) тупого твердого предмета (предметів), що спричинили ушкодження на тілі постраждалого, не відобразилися.

Судження щодо особливостей травмувальної поверхні (поверхонь) наведені у п.1. Положення постраждалого та взаємне розташування постраждалого та і нападника в момент спричинення могли бути самими різними та могли змінюватися в момент спричинення ушкоджень. Основними умовами спричинення частини ушкоджень в ділянці голови є місце прикладання сили (ліва скронево-тім`яна ділянка), переважний напрямок дії сили (зліва-направо), положення голови (фіксована права скронево-тім`яна ділянка).

Здатність до активних дій в даному випадку залежить від того, чи супроводжувалася черепно-мозкова травма втратою свідомості. Відсутність судово-медичних даних про стан постраждалого не дозволяє встановити здатність до активних дії та їхню тривалість.

Під час проведення судово-медичного токсикологічного дослідження в крові, гематомі та сечі трупа ОСОБА_11 етиловий спирт не виявлений (т.1 а.п.93-107);

- висновком судово-медичної експертизи №806 від 01.03.2021 року, згідно з якими в крові, гематомі та сечі від трупа ОСОБА_11 , 1966 року народження, не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аміловий спирти (т.1 а.п.108);

- висновком судово-медичної експертизи №173 від 25.02.2021 року, згідно з якими кров трупа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.п.110-111);

- висновком судово-медичної експертизи №304 від 17.03.2021 року, згідно з якими у ОСОБА_11 забій головного мозку. Субарахноїдальний, субдуральний крововилив, крововилив в м`яких тканинах голови. Пошкодження прижиттєві, орієнтовною давністю 1-2х суток (т.1 а.п.112-113);

- висновком судово-медичної експертизи №51 від 14.04.2021 року, згідно з яким 1 (1, 2, 13, 14) під час проведення судово-медичної експертизи клаптя шкіри лівої тім`яної ділянки голови та фрагментів склепіння черепа трупа ОСОБА_11 виявлені ушкодження у вигляді трьох забитих ран шкіри та багатоуламкового перелому кісток склепіння черепа, які є результатом багаторазових травмувальних впливів тупого твердого предмета (предметів): Рана №1 на ділянці шкіри та відповідний їй втиснений перелом лівої тім`яної кістки (зона 1), рана №2 на ділянці шкіри та відповідні ушкодження лівої тім`яної кістки у вигляді уламкового перелому (зона II) утворилися від дворазової дії тупого твердого предмета зі сплощеною -контактувальною поверхнею, обмежену з двох сторін ребрами, які утворюють прямий кут. Утворення вказаних ушкоджень є можливим унаслідок травмувальної дії предмета з плоскою поверхнею, що діяла під кутом до поверхні шкіри. Місцем прикладання є ділянка лівого тім`яного горба в переважному напрямку зліва направо та дещо зверху вниз. Ушкодження у вигляді уламкових переломів зон III й IV утворилися в результаті не менше двох травмувальних виливів із місцем прикладання сили в ділянку скроневого краю лівої тімяної кістки (III) та в ділянку луски лівої скроневої кістки (IV) у переважному напрямку зліва направо. Рана №3 на ділянці шкіри голови та ушкодження у вигляді лінійних переломів зон V i VI утворилися в результаті дворазового травмувального впливу предмета з подовженою травмувальною поверхнею у вигляді ребра з місцями прикладання сили в ділянку лівої тім`яної кістки в переважному напрямку зліва направо та зверху вниз. Ушкодження лівої тім`яної кістки в зоні VII характеризує одноразове місце прикладання сили в переважному напрямку зверху вниз. Лінійний перелом скроневого краю правої тім`яної кістки й дугоподібні тріщини навколо мають ознаки тупого травмувального впливу та характерні для ударних травмувальних впливів у ліву тім`яно-скороневу ділянку по фіксованій голові. 2 (4) Комплекс ушкоджень на ділянці шкіри та препараті склепіння черепа утворився в результаті не менше семи травмувальних впливів. 3 (12) Ушкодження в зонах V і VI були спричинені після утворення ушкоджень у зонах I-II-III-IV. Ушкодження в зонах III-IV були спричинені після утворення ушкоджень у зонах I-II. Ушкодження в ділянці зони І, ймовірно, було спричинено першим (т.1 а.п.115-137);

- висновком судово-медичної експертизи №218 від 29.03.2021 року, згідно з яким кров трупа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.п.142);

- висновком судово-медичної експертизи №215 від 24.03.2021 року, згідно з яким кров підозрюваної ОСОБА_8 належить до групи Ва з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.п.154-155);

- висновком судово-медичної експертизи №228 від 16.04.2021 року, згідно з яким кров потерпілого ОСОБА_11 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваної ОСОБА_8 належить до групи Ва з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0.

В змиві з підлоги в кімнаті №3 (об`єкт 1), в змиві з поверхні дипломату (об`єкт 2), на вирізці з поверхні дивану (об`єкт 3), в змиві з внутрішньої частини дивану (об`єкт 5), знайдено кров людини. При визначенні групової належності в цих об`єктах виявлене антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0ав. Таким чином, кров в цих об`єктах може походити від потерпілого ОСОБА_11 . Від підозрюваної ОСОБА_8 кров походити не може.

- висновком судово-медичної експертизи №226 від 16.04.2021 року, згідно з яким кров потерпілого ОСОБА_11 належить до групи 0ав за ізосерологічною системою АВ0. 2.Кров підозрюваної ОСОБА_8 належить до групи Ва з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. 3.На одязі потерпілого ОСОБА_11 , а саме на джемпері (об`єкти 1, 2), на спортивних штанях (об`єкти 3, 4, 10, 14) знайдено кров людини. При визначенні групової належності в об`єктах 1 - 4, 14 виявлено антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0ав. Таким чином, кров в цих об`єктах може походити від потерпілого ОСОБА_11 від підозрюваної ОСОБА_8 кров походити не може (т.1 а.п.174-176);

- висновком судово-медичної експертизи №143 від 25.02.2021 року, згідно з яким на підставі об`єктивних даних, отриманих під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , виявлено: 1.(1, 2, 4) на тілі постраждалої виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців правого стегна та правої гомілки. Вони є результатом локальних тупих травмувальних виливів, які можуть відповідати терміну орієнтовно 3-7 суток до моменту проведення експертизи. Форма. розміри та характер травмувальної поверхні не відобразилися; 2. (3) утворення ушкоджень не є характерними для падіння з висоти на будь-яку поверхню; 3.(5) судово-медичних даних про втрату постраждалим свідомості в момент нанесення тілесних ушкоджень немає; 4. (6) відповідно до взаємного розташування синців та відомих обставин справи їх утворення є можливим внаслідок не менше дворазового травмувального впливу; 5. (7) виявлені тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень з незначними скороминущими наслідками тривалістю не більш як шість днів (п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6) (т.1 а.п.194-197);

- протоколом огляду предмету від 27.05.2021 року - мобільного телефону «Huawei Р20 Lite» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , яким користується потерпіла ОСОБА_27 , на робочому cтолі виявлено віджети розділів меню з назвою « Сообщения » та «Вызовы», які почергово оглядаються слідчим: при вході у вказаний розділ меню «Сообщения» виявлено електронний чат з абонентом НОМЕР_3 , який значиться в пам`яті мобільного телефону як « ОСОБА_28 ». При вході до даного чату виявлено листування. Також при вході у розділ меню «Вызовы» та відкритті історії викликів з абонентом НОМЕР_6 , який значиться в пам`яті мобільного телефону як « ОСОБА_29 » виявлено інформацію про вихідні виклики. При відкриті у розділі історії викликів з абонентом НОМЕР_3 , який значиться пам`яті телефону як « ОСОБА_28 » також виявлено інформацію про вихідні виклики (т.2 а.п.32-33);

- протоколом слідчого експерименту від 29.04.2021 року, під час проведення якого підозрювана ОСОБА_8 на місці злочину - домоволодіння по АДРЕСА_3 показала, що 19.02.2021 року ОСОБА_11 провернувся додому був не в тверезому стані з собою привіз горілку та випивав вдома. На протязі дня у підозрюваної були конфлікти з ОСОБА_11 . Останній забороняв доньці ОСОБА_30 спілкуватися з бабусею вони сварилися вказаного числа у вечірній час коли підозрюваного з дітьми лягли відпочивати ОСОБА_11 зайшов до кімнати, де відпочивала ОСОБА_8 виштовхала його з тієї кімнати до кімнати типу зала і конфлікт не завершився. ОСОБА_8 взяла до рук сокиру, яка знаходилась в коридорі паливного котла у відрі та повернувшись до кімнати по типу зала один раз вдарила ОСОБА_11 ззаду по голові, чи била більше разів вона не пам`ятає. Це відбувалось 23.00 год. Після чого ОСОБА_8 пішла відпочивати до іншої кімнати. Наступного дня 20.02.2021 року ОСОБА_8 прокинулась близько 07.00 год. коли вийшла з кімнати, то ОСОБА_11 перемістився до іншої кімнати, він був з ознаками насилля - хрипів та пересувався. На протязі 20.02.2021 року (субота) ОСОБА_8 не заходила до ОСОБА_11 у кімнати, діти також не виходили зі своєї кімнати, вона їм носила їсти та не випускала їх. Додому в ті дні ІНФОРМАЦІЯ_5 ніхто сторонній не приходив, як зазначила ОСОБА_8 «Вона нікого не бачила». Вказану сокиру ОСОБА_8 кинула біля будинку поряд з входом. Удар вона нанесла металевою (тупою) частиною сокири «обухом». В подальшому вже ІНФОРМАЦІЯ_5 в нічний час близько 00.00 год. або приблизно 01.00 год. 22.02.2021 року вона зв`язала ОСОБА_11 за допомогою ізоленти ноги та руки останньому, яку взяла в шухляді будинку та перемістила його з будинку до приміщення погребу. 22.02.2021 року в нічний час ОСОБА_11 перемістився назад до кімнати по типу зала. Чи був він живий в той час підозрювана сказати не може, проте її донька ОСОБА_31 говорила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в нічний час він рухався, оскільки створював звуки. Після того, як ОСОБА_11 був переміщений до погребу ОСОБА_8 замкнула погріб на замок, а ключі забрала до кишені. Він був в тому одязі, що й спочатку. В подальшому ОСОБА_8 було запропоновано пройти на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 та відобразити, де так як відбувалися зазначені підозрюваною обставини, на що вона погодилась та учасники слідчої дії пройшли на територію. Підозрювана провела учасників до середини будинку та показала всім учасникам, де знаходилася вона, коли в неї виник конфлікт з ОСОБА_11 . Потім вона вказала, де в залі-кімнаті вона вдарила по голові ОСОБА_11 та де взяла сокиру біля паливного котла в коридорі. Також підозрювана розповіла та показала в яких кімнатах знаходився ОСОБА_11 після вказаних подій, де на підлозі та дивані були плями крові постраждалого. Як зазначила підозрювана плями крові з килима та поверхнею меблів вона випрала. Також підозрювана показала та розповіла, де вона взяла ізоленту якою зв`язувала кінцівки ОСОБА_11 , а саме в шухляді з ліва від входу в будинок у дерев`яному столі. Після цього, ОСОБА_32 було запропоновано відтворити як вона переміщувала тіло до погребу за допомогою мішка із зерном. На що вона погодилась та надала покази, що взяла ОСОБА_11 зі спини потім руки та потягла його, при цьому провести такі маніпуляції з мішком зерна не представилось можливим, оскільки відсутня можливість відтягнути підозрюваного від поліцейського (законодавчо) та з імітувавши вказану маніпуляцію так як з тілом людини. Вказану маніпуляцію було з імітовано на понятому в частині, як підозрювана взяла тіло під руки. Повернувшись назад на подвір`я ОСОБА_8 вказала, де саме вона викинула сокиру, якою заподіяла ушкодження ОСОБА_11 . Також ОСОБА_8 показала, де саме до погребу перемістила тіло ОСОБА_11 , надавши покази, що відтягнули його до входу в погреб, сама зайшла до середини, а потім стягнула тіло на східці, а погреб зачинила на замок. Чи був живий в той час ОСОБА_11 вона сказати не може. На запитання захисника: «Чи мала умисел ОСОБА_8 вбити ОСОБА_11 », остання сказала, що не мала такого умислу, зробила це «нанесла удар» через сварки. На запитання представника: «Для чого зв`язувала тіло ОСОБА_33 .?» Підозрювана повідомила, щоб він знову не почав з нею конфліктувати, а точніше, щоб він не прийшов до тями. Підозрювана вважала, що він живий. На запитання представника потерпілого: «Чому саме вона перемістила його в неопалювальне приміщення погребу в зимовий час». Підозрювана надала покази, щоб він не прийшов до тями. На цьому слідчий експеримент було завершено (т.1 а.п.244-246);

- матеріалами перевірки №1976 за фактом звернення гр. ОСОБА_8 (ЄО № 4328 від 17.08.2022 р.) (довідка про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_8 щодо факту вчинення домашнього насильства; рапорт від 17.08.2020 р., згідно з яким 17.08.2022 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №4328 від 17.08.2020 р. як: Інша подія. В результаті відпрацювання вказаної інформації встановлено наступне: 17.08.2020 р. о 21.05 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що по телефону звернулась ОСОБА_8 , тел. НОМЕР_3 , жит. АДРЕСА_3 , яка повідомила, що її співмешканець гр. ОСОБА_34 вчиняє сварку в нетверезому стані не відає гроші; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.08.202 року, згідно з якою ОСОБА_8 вказала, що 07.08.2022 року віддала гроші в сумі 4360 грн. на збереження своєму співмешканцю ОСОБА_35 , але 15.08.2022 року відати гроші на що почула відмову. Просила притягнути останнього до відповідальності; письмові пояснення ОСОБА_8 від 17.08.2020 р., згідно з якими 07.08.2020 року відала гроші в сумі 4360 грн. своєму співмешканцю ОСОБА_11 , але коли вона 15.08.2020 р. вона попросила відати ці гроші на що відповів відмовою пояснивши наступне що гроші було спільно витрачено; письмові пояснення ОСОБА_11 , згідно з якими 07.08.2020 року йому співмешканка надала гроші в сумі 4360 грн. що гроші надала на зберігання не казала. Дані гроші були витрачені на даний час на продукти харчування, на оплату комунальних послуг та придбання хімічних побутових засобів (порошок; мило, зубна паста та інше). Про тре, що дані гроші є дитячими йому не казали; рапорт від 28.08.2020 р. ДОП СП Кропивницького РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_36 , що в нього на виконанні знаходилися матеріали по звернення ОСОБА_8 по факту вчинення домашнього насильства психологічного характеру зі сторони ОСОБА_11 , , а саме відає кошти в сумі 4360 та вчиняє конфлікт. Вказану поді було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» за №4328 від 23.08.2020 р. В ході проведення перевірки було опитано гр. ОСОБА_11 , який повідомив, що не може відати кошти, так як їх потратив на продукти харчування і інші потреби та співмешканка не повідомляла його, що кошти є дитячими; протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_11 за ч.1 ст.173 - 2 КУпАП; лист т.в.о. начальника відділення Кропивницького РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_37 адресованого ОСОБА_38 про те, що по факту звернення останньої щодо факту виникнення конфліктної ситуації зі сторони співмешканця від 17.08.2020 до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» за №4328 та розглянуто.

На підставі отриманої під час перевірки інформації встановлено, що в діях ОСОБА_19 , вбачаються ознаки адміністративного правопорушення в зв`язку з чим відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та направлено до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області для притягнення останнього до адміністративної відповідальності (т.2 а.п.270-278).

- висновком судової біологічної експертизи №СЕ-19/102-21/5265-БД від 16.07.2021 року, згідно з яким на поверхнях наданої на дослідження сокири виявлені сліди крові людини (об`єкт №1.1) та клітини з ядрами (об`єкти №№1.1, 1.2, 1.3).

Порівняльним дослідження встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на наданій на дослідження сокирі (об`єкт № 1.1), збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_11 (об`єкт № 1.1 у висновку експерта ВНДЕКЦ МВС від 24.06.2021 року №СЕ-19/102-21/5263-БД) та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт №2.1 у висновку експерта ВНДЕКЦ МВС від 24.06.2021 №СЕ-19/102:21/5263-БД).

Походження вищевказаних слідів від підозрюваного ОСОБА_8 виключається (т.4 а.п.23-31);

- висновком судової психологічної експертизи №2186/2187/21-27 від 10.08.2021 року, згідно з яким за матеріалами відеозапису допиту від 19.04.2021 року та слідчого експерименту від 29.04.2021 за участю підозрюваної ОСОБА_8 , задана кількість відкритих питань, що не мають активного випереджувального характеру, виключають несамостійність відповідей та стимулюють до змістовного розширення її повідомлень у відповідності з психологічною специфікою спілкування.

Альтернативні питання за своїм змістом є уточнюючими, логічно та послідовно сформульовані вслід за попередніми повідомленнями ОСОБА_8 та не мали впливового характеру на процес реконструкції подій, а навпаки допомогли наблизитись до уточнюючого процесу реконструкцій подій. Узагальнюючи результати відеозапису, експерт дійшов до висновку про психологічні ознаки недостовірності показань наданих ОСОБА_8 , а саме в частині кількості нанесення підозрюваною ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

За психологічним аналізом відеозапису допиту від 19.04.2021 та експерименту від 29.04.2021, кількість нанесених ударів ймовірно перевищувала кількості ударів вказаних ОСОБА_8 , а саме одного удару.

Виявлений повний комплекс ознак нещирості докладно відображений в дослідницькій частині висновку.

Комунікативна діяльність ОСОБА_8 в ході допиту від 19.04.2021 та слідчого експерименту від 29.04.2021 року, проведених із застосуванням відеозапису характеризується наявністю стійких проявів індивідуально-психологічних особливостей які вказують на ймовірне переживання ОСОБА_8 факту насильства в сім`ї який був заподіяний відносно неї зі сторони потерпілого в день досліджуваної події.

Проте комплекс ознак, який би вказував на ймовірність постійного фізичного та сексуального насильства зі сторони потерпілого ОСОБА_11 відносно ОСОБА_8 , в ході аналізу відеозапису допиту від 19.04.2021 та слідчого експерименту від 29.04.2021, за експертною оцінкою - не виявляється.

Під час проведення допиту від 19.04.2021 та слідчого експерименту 29.04.2021 за участю підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ознак, які вказували б на наявність явного або прихованого психологічного тиску, відкритих або прихованих погроз ОСОБА_8 з боку учасників вказаних дій та сторонніх осіб не виявлено (т.4 а.п.33-37)

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_11 з особливою жорстокістю, послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які за висновком суду узгоджуються з вищевказаними письмовими доказами, і по суті спростовують доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника про відсутність умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 .

Зокрема суд, на спростування цих доводів у мотивувальній частині оскаржуваного вироку зазначив про те, що не приймає до уваги та критично оцінює як надумані, без підтвердження жодними доказами та належного обґрунтування, дані з метою пом`якшення відповідальності за вчинене, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона не мала намірів вбивати ОСОБА_11 , оскільки згідно висновку експерта №43 від 25.02.2020 року на який посилається остання у неї були виявлені легкі тілесні ушкодження, тоді як потерпілому були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження в область голови та смерть якого настала відповідно від отриманих ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння і основи черепа з розміщенням за вогнищевими забоями речовини головного мозку, з крововиливами в підкоркові структури головного мозку, під м`які та під тверду оболонки головного мозку, що в свою чергу підтверджується висновком судово-медичної експертизи №298 від 16.04.2021 року про те, що ушкодження виявленні на трупі ОСОБА_11 мають прижиттєвий характер. Виразність крововиливів в органи і тканини, ознаки загоєння саден на тілі постраждалого, макроскопічні особливості субдуральної гематоми, а також мікроскопічні зміни, виявленні під час гістологічного дослідження головного мозку, твердої мозкової оболонки та м`яких тканин голови свідчать, що після спричинення сукупності тілесних ушкоджень постраждалий жив деякий проміжок часу, що може відповідати 1-2 доби.

Також, на спростування версії ОСОБА_8 про те, що вона перебувала у стані сильного душевного хвилювання в момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , суд вказав, що обвинувачена заподіяла потерпілому щонайменше 13 травматичних ударів обухом сокири, після чого протягом тривалого часу не надавала медичної допомоги потерпілому, не повідомила про вчинений злочин, а продовжуючи його, користуючись безпорадним станом потерпілого, ізолюючою стрічкою зафіксувала верхні та нижні кінцівки ОСОБА_11 та відтягнула його до приміщення підвалу на території домоволодіння, розмістивши тіло ОСОБА_11 на східцях підвалу внизу, зачинила підвал ключем вхідні двері, де останній і помер від отриманих травм.

Підсумовуючи свої висновки суд вказав, про те, що оцінивши наявні у справі докази з токи зору їх належності та допустимості, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою, відмічає відсутність в них протиріч і констатує їх повну узгодженість та достатність для встановлення винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_11 з особливою жорстокістю, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , як і на правильність кваліфікації її дій за п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

На спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника про неправильну кваліфікацію, необ`єктивність та поверховість суду у дослідженні доказів, передчасність та необгрунтованість висновків, а також не вмотивованість судового рішення, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

По суті та змісту, доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_11 , нанесення тяжких тілесних ушкоджень у стані сильного душевного хвилювання аналогічні тим, які були перевірені та спростовані судом першої інстанції, під час розгляду справи.

Зокрема суд мотивуючи свої висновки вказав, що обов`язковою умовою юридичної кваліфікації дій винуватця за статтею 116 КК є не вчинення умисного вбивства в стані фізіологічного афекту, що є суто медичним, психолого-психіатричним критерієм, а в стані сильного душевного хвилювання, що є критерієм кримінально-правовим, за яким кваліфікація дій винного за вказаною статтею можлива лише у разі, якщо стан сильного душевного хвилювання раптово виник внаслідок: протизаконного насильства, систематичного знущання, тяжкої образи з боку потерпілого. Водночас встановлення фактичних даних, що б свідчили про наявність обставин, передбачених статтею 116 КК, які могли б викликати у винного стан сильного душевного хвилювання, є компетенцією суду, та у вказаному кримінальному провадженні не встановлено.

Думка обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 та неповноту досудового розслідування є хибною, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про те, що досудове розслідування проводилося в повному обсязі, на підставі заяви про злочин, з допитами усіх можливих свідків та проведенням експертиз, які підтверджують, що ОСОБА_8 діяла умисно та цілеспрямовано, заподіяла потерпілому ОСОБА_11 щонайменше 13 травматичних ударів обухом сокири, після чого протягом тривалого часу не надавала медичної допомоги останньому, не повідомила про вчинений злочин, а продовжуючи його, користуючись безпорадним станом потерпілого, ізолюючою стрічкою зафіксувала верхні та нижні кінцівки ОСОБА_11 та відтягнула його до приміщення підвалу на території домоволодіння, розмістивши тіло ОСОБА_11 на східцях підвалу внизу, зачинила підвал ключем вхідні двері, де останній і помер від отриманих травм.

Характер і послідовність дій обвинуваченої ОСОБА_8 , її поведінка під час вчинення злочину та після цього, знаряддя злочину - сокира, завдання нею цілеспрямованих ударів у життєво важливий орган потерпілого, у сукупності свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_8 діяла із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинила для цього всі необхідні дії, які були для неї завідомо такими, що призведуть до смерті потерпілого.

Окрім того, про наявність умислу у ОСОБА_8 на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 свідчить не тільки цілеспрямованість, але і велика кількість та сила ударів, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз, проведеного слідчого експерименту та показань самої обвинуваченої.

Вказане підтверджується і причиною припинення злочинних дій, та поведінкою самої винної, яка намагалася знищити сліди злочину, прибрала в приміщенні вказаного житлового будинку, та зібравши належні їй речі намагалась зникнути з місця вчинення злочину, однак була затримана працівниками поліції.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає неприйнятними доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона не мала умислу на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 з особливою жорстокістю.

Інша версія ОСОБА_8 та її захисника про умисне вбивство ОСОБА_11 в стані сильного душевного хвилювання по суті спростовує всі доводи про відсутність умислу.

З суб`єктивної сторони склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Перебування ОСОБА_8 у стані сильного душевного хвилювання, яке виникає раптово і швидко проходить спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , самої обвинуваченої ОСОБА_8 , яка пам`ятає і розповіла у деталях про всі події, які відбулись протягом 20-24 лютого 2021 року, а також висновком судової психологічної експертизи № 2186/2187/21-27 від 10.08.2021.року.

Отже, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що суд першої інстанції ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у даному кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, дійшов правильного висновку про те, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 за п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за п.4 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з особливою жорстокістю та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду розцінює позицію ОСОБА_8 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що її вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Перевіряючи в апеляційному порядку доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про порушення її права на захист та справедливий суд, оскільки судом не оцінено всі докази, наявні в матеріалах провадження, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачена ОСОБА_8 на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду була вільна і не обмежена ні в часі, ні в умовах реалізації своїх процесуальних прав.

Колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури апеляційного розгляду кримінальних проваджень, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 своєчасність, ефективність та повнота проведених слідчих дій, а також результати розслідування, відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які з об`єктивністю свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила умисне вбивство потерпілого ОСОБА_14 з особливою жорстокістю.

Також колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , оскільки при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, особу ОСОБА_8 , яка за місцем проживання характеризується посередньо, не заміжня, має двох малолітніх дітей, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима.

Враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, її особу, а також відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачена ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому її виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається, зокрема, його суворістю., при цьому, захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу і об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчинюваного обвинуваченим злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час, як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Відтак, належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

Обвинувачена ОСОБА_8 на всіх етапах судового процесу, у тому числі під час апеляційного розгляду, зазначила, що вину у вбивстві потерпілого ОСОБА_11 визнає, у вчиненому розкаюється, жалкує що так сталося, готова нести кримінальну відповідальність за скоєне.

При фактичних обставинах цієї справи та характеризуючих даних, призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, колегія суддів вважає достатнім і справедливим, таким що відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 , її захисника-адвоката ОСОБА_9 про невідповідність висновків суду фактичним обставинами цієї справи, недостатність доказів, їх неправильну оцінку та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 про невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а покарання таким, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Отже, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 з доповненнями, її захисника-адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000044 від 24.02.2021 року стосовно ОСОБА_8 за п.4 ч.2 ст.115 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженою яка тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4