У Х В А Л А

02 жовтня 2024 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алмати республіки Казахстан, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, освіта середня спеціальна, не одружений, раніше не судимий

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України,

у кримінальному провадженні № 0003188, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2024,

У С Т А Н О В И Л А:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_5 .

1.1. В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 29.09.2024 близько 17 години 25 хвилин водій ОСОБА_5 , порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил дорожнього руху), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Керуючи технічно справним автомобілем «BMW 330-D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 порушив вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 2.3 (б), (д) Правил дорожнього руху України, які передбачають, що для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Крім того п.10.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійного контролювати його рух та безпечно керувати ним.

1.2. Тобто, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW 330-D» реєстраційний номер НОМЕР_1 в якого, відповідно до висновку експерта №130 від 29.09.2024 в крові виявлено етиловий спирт в концентрації 1,6% (проміле), не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не контролював рух транспортного засобу, в результаті чого здійснив виїзд за межі проїзної частини на ліве узбіччя по напрямку свого руху з подальшим наїздом на бетонну електроопору, після чого остання впала на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по тротуару в попутному напрямку.

1.3. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритих стабільних компресійних переломів тіл Th6, Th7, Th8, що по критерію відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

1.4. Сукупність допущених водієм ОСОБА_8 порушень вимог пунктів 2.9 а), 1.5, 2.3 б), д), 10.1, 12.1, Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

1.5. Ґрунтуючись на цих обставинах, слідчий зазначає про наявність ознак кримінальних правопорушень, а саме порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

1.6. В обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту слідчий у клопотанні зазначає про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, не законного впливу на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні.

1.7. Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує неможливістю запобігання наведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

1.9. В підтвердження того, що підозрюваному надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надано розписку на останній сторінці зазначеного клопотання. Згідно з нею, ОСОБА_5 отримав ці документи 01.10.2024 о 14 год. 30 хв.

2. В судовому засіданні сторони кримінального провадження висловили такі позиції:

2.1. Прокурор підтримала доводи клопотання та просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Деталізувала обставини, викладені у клопотанні. Додатково зауважила, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам кримінального провадження.

2.2. Захисник проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що наразі підозрюваний перебуває у пошуку роботи, зокрема для підтримання хворої матері.

2.3. Підозрюваний підтримав позицію свого захисника, повідомив, що не мав наміру залишити місце події, а лише відійшов в туалет.

3. Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.1. У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 цього кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

3.1.1. З аналізу зазначених норм слідує, що запобіжні заходи можуть застосовуватися, зокрема, до підозрюваного. Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 КПК України повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Як підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.09.2024, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003188 розпочате 29.09.2024.

ОСОБА_5 30.09.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, що підтверджується письмовим повідомленням про підозру з відміткою ОСОБА_5 про її отримання в цей же день. Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.1.2. Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

3.1.3. Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, стаття 178 КПК України закріплює перелік обставин, які на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, повинні бути оцінені в сукупності.

3.1.4. Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- чи наявні ризики кримінального провадження;

- чи наявні обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам;

- індивідуальні обставини підозрюваного, передбачені статтею 178 КПК України.

За таких умов слідчому судді належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

3.2. Щодо обґрунтованості підозри:

3.2.1. Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv.UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

3.2.2. В цьому кримінальному провадженні йдеться про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження

3.2.3. Як вбачається зі змісту клопотання та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.09.2024, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003188 здійснюється за фактом порушення правил дорожнього руху, особою, яка знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

3.2.7. Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими матеріалами кримінального провадження формує у слідчого судді внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

3.2.8. Так, відповідно до відомостей, що містяться в рапортах чергових Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області 01.08.2024 на лінію 102 надійшлм повідомлення про ДТП внаслідок якого пішохід ОСОБА_7 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритих стабільних компресійних переломів тіл Th6, Th7, Th8, внаслідок падіння електроопори та був госпіталізований до Білоцерківської міської лікарні №2. Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.09.2024 зафіксовано факт вчинення ДТП за участі транспортного засобу «BMW 330D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок наїзду на електроопору. З довідки «Рокитнянської багатопрофільної лікарні» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції стосовно ОСОБА_5 , встановлено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. Водночас довідкою Білоцерківської міської лікарні № 2 підтверджується, що ОСОБА_7 з 29.09.2024 перебуває на стаціонарному лікуванні з діагнозом при госпіталізації: закриті стабільні компресійні переломи тіл Th6, Th7, Th8 І ступеню з функціональними розладами СПН за Fr гр. Е.

3.2.9. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1 КК України.

3.2.10. Для визначення причетності ОСОБА_5 до події кримінального правопорушення слідчим суддею досліджено докази, надані сторонами, зокрема:

- протокол огляду місця події від 29.09.2024, яким зафіксовані механічні пошкодження на автомобілі марки «BMW 330D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по АДРЕСА_2 ;

- схемою ДТП до протоколу огляду місця події;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 30.09.2024 , який підтвердив факт дорожньо-транспортної пригоди, так як він перебував безпосередньо на місці пригоди, а також особисто затримав водія ОСОБА_5 , який намагався втекти з місця пригоди;

- довідкою, виданою лікарем наркологом ОСОБА_10 про те, що нею оглянутий ОСОБА_5 за допомогою алкотестера «Drager», згідно показників 29.09.2024 о 20 год 10 хв підозрюваний перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- довідкою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» від 30.09.2024, відповідно до якої ОСОБА_7 пербуває на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з діагнозом: закриті стабільні компресійні переломи тіл Th6, Th7, Th8, що по критерію відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

3.2.11. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин цього клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, на цьому етапі досудового розслідування дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри. За результатом аналізу зазначених у п. 3.2.10 цієї ухвали відомостей у їх системному взаємозв`язку за стандартом «обґрунтованої підозри» можливо стверджувати про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення. Версія досудового розслідування про те, що підозрюваний вчинив дорожньо-транспортну пригоду, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості на даному етапі узгоджується з дослідженими матеріалами клопотання. Отже, підозра є обґрунтованою, вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із кримінальним правопорушенням, а під час розгляду клопотання не виникло будь-якого іншого розумного обґрунтування участі підозрюваного у подіях, про які йдеться, ніж та, щодо якої стверджує слідчий.

3.2.12. Слід, однак, зауважити, що на цьому етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей лише визначає, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою (за стандартом обґрунтованої підозри) для застосування щодо неї запобіжного заходу.

3.3. Щодо ризиків кримінального провадження

3.3.1. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

3.3.2. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи

3.3.3. На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду,

- незаконного впливу на свідків та потерпілого.

Заявлені ризики заслуговують на увагу.

3.3.4 ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Санкція відповідної частини статті відносить інкримінований злочин до нетяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років. Отже, очікування можливого вироку, що передбачає реальний термін ув`язнення, може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 , однак у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є слабкі соціальні зв`язки (відсутність дружини, дітей), можливість виїзду за кордон, в тому числі і на постійне місце проживання, відсутність постійного місця роботи, неможливість застосування «пільгових» інститутів звільнення від кримінальної відповідальності та звільнення від відбування покарання з випробуванням у цій категорії справ.

Крім того, слідчий суддя враховує надані свідком ОСОБА_9 показання, який повідомив, що підозрюваний намагався втекти з місця події. При цьому за свідченнями ОСОБА_9 ОСОБА_5 саме біг в напрямку парку, що спростовує версію самого підозрюваного про бажання відвідати вбиральню.

Отже, надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

3.3.5. Також достатньо обґрунтованим є ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого. Показання свідків та потерпілого, на які посилається сторона обвинувачення, у цьому кримінальному провадженні, мають значення для цього кримінального провадження. Зокрема потерпілий та свідки може надати показання щодо безпосередніх обставин вчинення кримінального правопорушення та особи, яка перебувала за кермом.

При цьому ризик незаконного впливу на інших осіб об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

3.3.7. З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим. Отже, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

3.4. Щодо індивідуальних обставин підозрюваного відповідно до ст. 178 КПК України

3.4.5. Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі перелічені в статті обставини.

3.4.6. Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу враховує такі обставини:

- надані відомості свідчать про вагомість на даному етапі наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України;

- інкримінований злочин КК України відноситься до нетяжких і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років;

- станом на сьогодні ОСОБА_5 виповнилося 23 років;

- відомостей про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки на території України, які б могли в повній мірі нівелювати встановлені ризики, не надані;

- відомостей про майновий стан підозрюваного слідчому судді не надано;

- постійне місце роботи відсутнє;

- має постійне місце проживання;

- підозрюваний ОСОБА_5 раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

3.5. Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у слідчого судді переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу.

Частиною 1 ст. 176 КПК України закріплена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

В цьому кримінальному провадженні на даному етапі слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки (з урахуванням відсутності потенційних поручителів) або застави, адже ці заходи пов`язані з вільним пересуванням підозрюваного, що не забезпечить нівелювання ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя відхиляє доводи захисника щодо необхідності обмежити застосування до підозрюваного домашнього арешту лише в нічний час у зв`язку з необхідністю працювати та матеріально забезпечувати батьків, оскільки стороною захисту не надано жодних документів, які б підтверджували наявність у підозрюваного постійного місця роботи, яке він нещодавно втратив, і відповідно намагання пошуку нової роботи. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_5 повідомив що не утримує своїх батьків.

Домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрюваного обов`язків, домашній арешт цілком забезпечує мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти наявним ризикам кримінального провадження без надмірного обмеження свободи підозрюваного.

3.6. Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України:

У зв`язку із обранням підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та встановлення ризиків кримінального провадження (п. 3.3 цієї ухвали), слідчий суддя вважає за необхідне визначити обов`язки, про які зазначає слідчий у клопотанні, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, суду за першим викликом у визначений час та місце;

- не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Водночас з урахуванням триваючого в Україні воєнного стану та постійних ракетних обстрілів, слідчий суддя вважає за необхідне зробити виключення щодо обов`язку не відлучатися з місця проживання у разі необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та прослідування до укриття (захисних споруд цивільного захисту).

Частина 6 ст. 181 КПК України передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. А у відповідності до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців. Разом з тим, відповідно до приписів п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Тому строк домашнього арешту та дії покладених на нього обов`язків встановлюється слідчим суддею в межах строку досудового розслідування - до 30.11.2024.

4. Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 195, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

2. Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Алмати республіки Казахстан, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

3. Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 залишати місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування до укриття (захисних споруд цивільного захисту).

4. Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, суду за першим викликом у визначений час та місце;

- не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та прослідування до укриття (захисних споруд цивільного захисту);

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

5. Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

6. Ухвалу направити на виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

7. Строк дії цієї ухвали встановити до 30.11.2024 включно.

8. На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

9. Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. Повний текст ухвали оголошено 04.10.2024.

Слідчий суддяОСОБА_11