Справа № 466/4404/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/724/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.06.2024 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Першотравневе, Першотравневого району, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, солдата в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15- ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 15 - ч.4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання з 11 березня 2024 року.

Запобіжний захід тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, 11.03.2024 приблизно о 19.30 год., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік під`їзду №1 корпусу АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав електровелосипед марки «Giant» вартістю 45000 грн, який належить потерпілому ОСОБА_9 , однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що від нього не залежали, оскільки за короткий проміжок часу був викритий потерпілим та ним же затриманий.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

В мотивах апеляційної скарги захисник покликається на те, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не врахував, що він визнав вину у вчиненому та щиро розкаявся. Звертає увагу на те, що обвинувачений є військовим та має намір продовжувати службу.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та доводи захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволення апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував всі обставини, на які покликається захисник у апеляційній скарзі.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини, останній раз визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України вироком Волноваського районного суду Донецької області від 27.07.2018 року із призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що підстав для зміни вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 05.06.2024 року із призначенням обвинуваченому більш м`якого покарання немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.06.2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4