КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004332 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 153 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_7 з моменту його ____________________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1997/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1

затримання - з 02 травня 2018 року, зарахувавши попереднє ув`язнення в строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 6000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , 02 травня 2018 року о 23 годині 30 хвилин, перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше незнайому ОСОБА_10 , у цей момент в останнього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 направився до під`їзду № 1, куди заходила ОСОБА_10 . Увійшовши до під`їзду будинку, ОСОБА_7 схопив останню за руку, та погрожуючи фізичною розправою, подолав волю до її супротиву, після чого, піднявшись на 3-й поверх того ж під`їзду, ОСОБА_7 відібрав у ОСОБА_10 мобільний телефон «Самсунг», вартістю 3000 гривень, та грошові кошти у розмірі 350 гривень.

Довівши свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, в ході реалізації злочинних намірів, у ОСОБА_7 раптово виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті, у зв`язку з чим він запропонував ОСОБА_10 добровільно вступити з ним в статеві зносини, але остання відмовила.

Продовжуючи реалізацію раптово виниклих злочинних намірів, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди нормальному моральному та фізичному становленні ОСОБА_10 , діючи умисно, схопив останню за волосся та схилив додолу, тим самим подолавши волю до супротиву, після чого розстібнув бюстгальтер та руками торкався до грудей ОСОБА_10 , в подальшому ОСОБА_7 , в присутності ОСОБА_10 , розстібнув замок на штанах, оголивши свій статевий орган, та розуміючи свою протиправну сексуальну поведінку, наказав ОСОБА_10 взяти його статевий орган в ротову порожнину, але остання почала чинити активний опір, у зв`язку з чим ОСОБА_7 самостійно примусово помістив свій статевий орган до ротової порожнини ОСОБА_10 , проти волі останньої, та почав виконувати поступові рухи головою ОСОБА_10 , тримаючи рукою її за волосся, висловлюючи при цьому погрози. Внаслідок вказаних статевих зносин, у присутності ОСОБА_10 , у ОСОБА_7 еякуляція не відбулася.

Довівши свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_7 , зберігаючи при собі викрадене у ОСОБА_10 майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 02 травня 2018 року приблизно о 22 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 побачив раніше невідому ОСОБА_9 , що заходила до під`їзду будинку, та яка при собі мала мобільний телефон «Мейзу». У цей момент в останнього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи, що його дії є відкритими, ОСОБА_7 піднявся на 4 поверх в слід за ОСОБА_9 , де позаду схопив її за шию, та почав утримувати, тим самим подолавши волю останньої до супротиву. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 вирвав з руки ОСОБА_9 мобільний телефон «Мейзу», вартістю 6000 гривень.

Довівши свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_7 , зберігаючи при собі викрадене у ОСОБА_9 майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду, вважаючи, що його винесено без урахування дійсних обставин інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, показань всіх учасників судового провадження та доказів, які надали сторона обвинувачення та захисту, просить його скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, прийшов до висновку про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 .

Дослідження основних доказів сторони обвинувачення, які мають відношення до інкримінованих ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, не підтверджує його вини, а порівняння цих доказів з висновками суду, які відобразилися у вироку, свідчать про наступне.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.05.2018 року, складений о 23 год. 00 хв. - відповідно до якого зі змісту заяви потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що злочин відносно неї було скоєно приблизно о 22 год., а саме невідомий чоловік викрав мобільний телефон. Крім того, на зворотному боці цієї заяви потерпілою не вказано, що вона зможе впізнати за будь-якими ознаками особу, яка скоїла відносно неї кримінальне правопорушення. При цьому цей процесуальний документ є першочерговим для подальших дій органу досудового розслідування і він не вказує на ОСОБА_11 , як на особу, яка скоїла злочин.

Аналогічним чином вказує і щодо протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.05.2018 року, складеного в 0 год. 12 хв. за заявою потерпілої ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.05.2018 року, складеного о 17 год. 55 хв. за заявою потерпілої ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 153 КК України. При цьому звертає увагу, що це дві заяви однієї і тієї ж потерпілої, а відомості в них різняться.

Разом з тим, у вироку суду зазначено лише про два протоколи заяв про вчинення кримінального правопорушення без зазначення часу, про третій протокол заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яка була написана потерпілою ОСОБА_10 , у вироку не зазначено.

Стосовно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року з 12.57 до 13.02 годин, то ця слідча дія відбувалася за участю ОСОБА_11 , але без участі його захисника, який на той час вже був залучений до захисту підозрюваного ОСОБА_11 . При цьому в протоколі не зазначено при яких обставинах потерпіла бачила та впізнає особу. Потерпіла вказує, що впізнає особу за одягом, але при затриманні особи його одяг не збігається з одягом, який зазначений в орієнтуванні зі слів потерпілої ОСОБА_10 та в протоколі її допиту. Також цей доказ сторони обвинувачення отриманий до внесення відомостей в ЄРДР, і є недопустимим.

Що стосується протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року, в якому час закінчення слідчої дії не зазначено, за участю потерпілої ОСОБА_13 , то ця слідча дія відбувалася за участю ОСОБА_11 , але без участі його захисника.

Також вказує, що письмові протоколи пред`явлення особи для впізнання були долучені стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження, але без відеозаписів. Після заявленого стороною захисту в судовому засіданні 15 листопада 2021 року відповідного клопотання, вказані відеозаписи були долучені до матеріалів судового провадження, але не досліджені в суді.

Крім того, і відібрання біологічних зразків, згідно протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 04 травня 2018 року, відбувалося за відсутності адвоката, якій вже був залучений на захист підозрюваного ОСОБА_7 .

Звертає увагу й на те, що, згідно протоколу затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, час фактичного затримання о 23.40 02.05.2018 року, час складання протоколу о 17 год. 03.05.2018 року, роз`яснення права на захист 17.00-17.15 03.05.2018 року, тобто затримана особа перебувала під психологічним тиском працівників поліції понад 17 год. і за цей час з підозрюваним ОСОБА_7 було проведено впізнання за участю потерпілих. Водночас, під час фактичного затримання та затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, яке відбувалось в присутності захисника - адвоката ОСОБА_14 , у ОСОБА_7 грошових коштів, мобільних телефонів, пакетів з продуктами харчування не виявлено і він був в одязі, який не співпадав з описом потерпілих.

При огляді місця події, згідно протоколу від 03.05.2018 року, складеного з 0.40 по 00.55, було виявлено пляшку з під пива "Бердичівське", яку зі слів потерпілої ОСОБА_10 тримав в руках злочинець. З даної пляшки пива було вилучено відбитки пальців рук та запаковано до спецпакету для подальшого проведення судово-дактилоскопічної експертизи. Однак, при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування, захисником було виявлено лише постанову слідчого до слідчого судді про призначення судово-дактилоскопічної експертизи, а ухвала слідчого судді та сам висновок відсутні. Тому стороною захисту було подано клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів та, на підставі ухвали суду, отримано доступ до висновку експерта (дактилоскопічного дослідження) №8-1/1531 від 16.05.2018 року. Ця експертиза була ініційована слідчим ОСОБА_15 в даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування і дивним чином загубилася. Причина зникнення цього доказу, на думку апелянта, в тому, що висновок дає чітку відповідь про те, що обвинуваченого ОСОБА_11 не було на місці події і як зазначено у висновку сліди пальців рук належать не ОСОБА_12 , а іншій особі. Цей доказ свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_16 не має жодного відношення до цих злочинів. Також зазначає, що відомості про проведення судово-дактилоскопічної експертизи не внесені в реєстр матеріалів досудового розслідування, що вказує на можливу фальсифікацію доказів з боку слідчого ОСОБА_17 .

Судом вищевказаний доказ, який отриманий стороною захисту у передбаченому КПК України порядку, було визнано неналежним. Однак, п. 2 цього висновку чітко вказує, що слід пальця руки розмірами по осях 11x15 мм, вилучений в ході ОМП від 03.05.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , - залишений не ОСОБА_18 , а іншою особою.

Щодо висновку експерта №10-1/1061 від 05.09.2018 року зазначає, що він був зроблений на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_19 і направлення документів та матеріалів на дослідження було в рамках досудового розслідування, але сам висновок експерта надійшов до ініціатора проведення експертизи поза межами досудового розслідування. Захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_14 , не мала можливості ознайомитися з цим доказом сторони обвинувачення, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, оскільки матеріали їй відкриті не були, а тим більше і вищевказаний висновок.

Звертає увагу й на те, що жодному адвокату обвинуваченого ОСОБА_11 та і самому обвинуваченому висновок експерта №10-1/1061 від 05.09.2018 року відкрито не було і розписки про відкриття цього доказу не існує. Прокурор в судовому засіданні 28.09.2021 року долучив цей доказ до матеріалів судового слідства, порушивши встановлену КПК України процедуру, не відкривши цей доказ стороні захисту.

Разом з тим, судом не прийнята до уваги імперативна норма КПК України, а саме ч. 11 ст. 290 КПК України, де в даному випадку прокурор «зобов`язаний» відкрити стороні захисту докази, які він отримав під час судового розгляду. Натомість, суд у своєму вироку зазначає, що у адвоката ОСОБА_20 була можливість ознайомитися з цим доказом під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, та судом було визнано доводи захисника відносно цього доказу - «неприйнятними».

Також вказує, що, відповідно до постанови слідчого, затриманому ОСОБА_12 було надано захисника із Центру БВПД адвоката ОСОБА_14 і яка в подальшому приймала участь в цьому кримінальному провадженні по захисту ОСОБА_7 на всій стадії досудового розслідування. Однак, адвокат ОСОБА_14 , у зв`язку із щорічною запланованою відпусткою, не змогла приймати участь у продовженні строку тримання під вартою і слідчим до Центру БВПД у м. Києві було скеровано постанову від 26 липня 2018 року про залучення адвоката на окрему процесуальну дію. Відповідно до цієї постанови Центром БВПД у м. Києві було призначено адвоката ОСОБА_21 на окрему процесуальну дію, а саме участь в судовому провадженні в Дніпровському районному суді м. Києва на розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , а відтак обсяг повноважень цього адвоката був обмежений. Натомість, адвокат ОСОБА_21 приїхав в Дніпровське УП ГУНП у м. Києві до слідчого ОСОБА_22 та всупереч наданих йому повноважень здійснив декілька процесуальних дій, а саме: отримав від слідчого повідомлення про закінчення досудового розслідування і підписав його; підписав повідомлення прокурору про відсутність доказів у сторони захисту, відповідно до ч. 6 ст. 290 КПК України, не знаючи які клопотання має основний адвокат ОСОБА_14 ; отримав доступ до матеріалів досудового розслідування та підписав протокол про ознайомлення з ними і отримав обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, адвокат ОСОБА_21 , який мав право лише на участь в судовому засіданні при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, здійснив чотири окремі процесуальні дії, не маючи на це жодних повноважень. Адвокату ОСОБА_14 , яка була адвокатом ОСОБА_7 , докази сторони обвинувачення відкриті не були, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не вручено. Надавши ОСОБА_7 доступ до матеріалів досудового розслідування у відсутності його адвоката, слідчий не здійснив відкриття матеріалів його основному адвокату ОСОБА_14 у будь-який інший час. Наведені обставини в своїй сукупності вказують на те, що відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту відбулося з грубим порушенням ст.ст. 42, 46, 52, 290 КПК України, загальних засад кримінального провадження та є очевидним порушенням права на захист.

Проте, суд у вироку вказує на адвоката ОСОБА_21 , який, на думку суду, виконував свої обов`язки по захисту підозрюваного ОСОБА_7 належним чином, а отримана на запит відповідь Центру БВПД м. Києва та Доручення на адвоката ОСОБА_21 про обсяг його повноважень в цьому кримінальному провадженні проігноровані повністю.

Згідно з правовим висновком, який висловив Верховний Суд України від 16 березня 2017 року №5-364кс16, не відкриття матеріалів сторони одна одній в порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими доказами.

Таким чином, подані стороною обвинувачення докази, які, на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_7 не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України і мають бути визнані недопустимими.

Також вказує, що обвинувачений під час досудового розслідування та в суді звертався з клопотанням про відсутність доказів його винуватості, вимагав у слідчого та прокурора збирати докази його не винуватості, але слідчий та прокурор проявили свою байдужість та відсторонилися від пошуку справжнього злочинця.

Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 під час затримання обвинуваченого ОСОБА_7 є працівниками поліції (групи швидкого реагування) і їх безпосередні показання можна поставити під сумнів, оскільки вони в більшій частині не співпадають з рапортом, який вони складали відразу після затримання обвинуваченого, або забули більшість важливої інформації, яка надається не на користь сторони обвинувачення. Копію рапорту від 02 травня 2018 року долучено стороною захисту до матеріалів судового провадження, оскільки суд відмовився витребувати його у сторони обвинувачення за клопотанням сторони захисту.

З огляду на вищевикладене, вважає, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованих кримінальних правопорушень. Крім того, докази сторони обвинувачення є недопустимими з двох підстав: всі докази зібрані з порушенням процедури їх отримання; всі докази не відкритті стороні захисту у відповідності до ст. 290 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, як незаконний і необґрунтований.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотні порушення судом вимог КПК України та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що з вироком суду і статтями, які йому інкримінуються, він не згоден, оскільки ніякого відношення до кримінальних правопорушень не має, зібрані по справі докази вважає неналежними і недопустимими.

Досудове розслідування велося по справі не належним чином, а судом першої інстанції не були прийняті до уваги доводи, заперечення та пояснення сторони захисту. Багато доказів, які вказували на його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні, були проігноровані або знищені.

Також не враховано, що показання потерпілих не співпадають ані з власними, ані з будь-якими іншими доказами по справі. Суд підтримує тільки сторону обвинувачення та потерпілих і не зважає ні на доводи сторони захисту, ні на надані ними докази.

Вказує, що йому не було надано самостійно допитати потерпілу ОСОБА_10 , хоча це було необхідно, щоб довести суду неправдивість її показань.

Також зазначає, що в справі не має жодного належного та допустимого доказу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, а також заперечення прокурора проти їх задоволення, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявленого стороною захисту клопотання, яке задоволено частково, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянтів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, та у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, що відповідає юридичній кваліфікації діянь ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 153 КК України (в редакції закону, який діяв на момент вчинення злочину), є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень були перевірені у судовому засіданні. Проте, ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадженні, які змістовно наведені у вироку та яким суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достовірними.

Так, на наявність в діях ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 153 КК України, а саме - його винуватість у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчиненому повторно, а також у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вказують, зокрема, такі докази:

- показання потерпілої ОСОБА_9 , надані в суді першої інстанції, про те, що в травні 2018 року, близько 23 години, вона поверталась з роботи додому на АДРЕСА_3 , і біля будинку відчула, що позаду неї йде незнайомий чоловік. Коли вона зайшла до під`їзду, він одразу зайшов за нею, та піднімався за нею по сходах на четвертий поверх. Коли він до неї наблизився, вона запитала в нього навіщо він за нею іде, після чого, біля квартири, він раптово схопив її за шию лівою рукою та вирвав мобільний телефон, але де саме він в неї знаходився, вона не пам`ятає. Вона почала кричати та незнайомий чоловік почав тікати вниз по сходах, а вона побігла до сусіда, який на її крик вийшов з квартири, яка розташована поверхом нижче, та з його мобільного телефону вони викликали працівників поліції. На той час чоловік був одягнений у кофту з капюшоном, на голові були сонцезахисні окуляри, які він загубив, коли тікав, та які вона підняла на сходах. Коли приїхали працівники поліції, вони разом їздили навколо будинків та намагалися знайти цього чоловіка. Пізніше вона поїхала до райвідділу, де надавала показання та проводилось впізнання. Оскільки в під`їзді було гарне освітлення, вона бачила обличчя, погляд та зовнішній вигляд цього чоловіка, добре запам`ятала його, та під час проведення впізнання та в судовому засіданні в обвинуваченому ОСОБА_7 впізнає цього чоловіка, який викрав в неї мобільний телефон;

- показання потерпілої ОСОБА_10 , яка, будучи допитаною в суді першої інстанції, зазначила, що в травні 2018 року близько 23-24 години вона поверталась додому за адресою: АДРЕСА_2 , з магазину, де купувала продукти. Вона підійшла до дверей під`їзду і, відчинивши двері магнітним ключем, зайшла до під`їзду, та раптово за нею зайшов невідомий чоловік. Коли вона піднімалась сходами на другий поверх, він схопив її за руку, потягнув вище по сходах, після чого відібрав у неї мобільний телефон, який вона тримала у руці, та наказав їй робити все, що він скаже. Вона злякалася, оскільки в нього в руках була якась пляшка, вона намагалася робити все те, що він говорив, та боялася кричати, тому що цей чоловік знав, що вона йде на третій поверх, бо питав куди вона йде, на що вона відповіла, що начебто іде до подруги, яка мешкає на 3 поверсі, оскільки хвилювалася за своїх рідних. Після чого він змусив її встати на коліна та помістити його статевий орган до ротової порожнини, а потім потягнув її вище по сходах та почав її домагатися, розстібнув бюстгальтер та торкався її грудей, після чого помістив свій статевий орган до її ротової порожнини. Після чого їй стало погано, він наказав їй мовчати, схопив її за руку та повів до виходу з під`їзду. Коли він відчинив двері, вона вирвалась та вибігла з під`їзду, почала тікати та кричати про допомогу. В цей момент він втік, адже з будинків почали виходити люди, які в подальшому викликали поліцію. Вона бачила обличчя та зовнішній вигляд цього чоловіка, добре запам`ятала, що він був в кепці та темному одязі, в обвинуваченому ОСОБА_7 впізнає чоловіка, який вчинив відносно неї сексуальне насильство та викрав мобільний телефон;

- показання свідка ОСОБА_23 , наданими в суді першої інстанції, про те, що він є працівником поліції. 02 травня 2018 року, у вечірній час доби, він перебував у складі групи швидкого реагування та разом з колегою отримав від чергового орієнтування на особу, яка вчинила грабіж. Здійснюючи патрулювання, вони помітили двох чоловіків, прикмети одного з них співпадали з орієнтуванням, а саме небритий, в кепці, родинка на обличчі. Вони зупинили цього чоловіка, який помітно нервував, та не зміг чітко пояснити, куди він направляється, встановили його особу, він представився ОСОБА_7 , після чого провели поверхневу перевірку. З особливих прикмет добре запам`ятав наявність родинки на обличчі, яка була однією з прикмет орієнтування. Після цього вони викликали на місце події слідчо-оперативну групу та по приїзду слідчого, на його вказівку, відвезли ОСОБА_7 до райвідділу. Щодо даного затримання він звертався з відповідними рапортами на ім`я начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві. Які речі було виявлено у ОСОБА_7 під час затримання не пам`ятає, оскільки минуло багато часу;

- показання свідка ОСОБА_24 , який, будучи допитаним в суді першої інстанції, вказав, що він є працівником поліції. 02 травня 2018 року він разом зі старшим екіпажу ОСОБА_23 та водієм, прізвище якого не пам`ятає, перебували на чергуванні в групі швидкого реагування в Дніпровському районі м. Києва. Від чергового вони отримали орієнтування та інформацію про чоловіка, який вчинив грабіж. Відпрацьовуючи дане орієнтування за відповідними прикметами, ними було виявлено чоловіка біля ринку «Юність», який помітно хвилювався, в подальшому було встановлено, що це ОСОБА_7 . Після встановлення особи та проведення поверхневої перевірки, вони викликали СОГ. Після цього вони доставили затриманого до райвідділу, де він побачив потерпілу ОСОБА_10 , яка повідомила, що крім викрадення телефону, чоловік вчинив відносно неї сексуальне насильство. Які саме були прикмети орієнтування та чи була потерпіла присутня під час затримання не пам`ятає, оскільки минуло багато часу.

Зазначені показання потерпілих та свідків суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , оскільки відомості надані вказаними особами щодо фактичних обставин кримінального провадження знайшли своє повне підтвердження іншими доказами по справі, які були покладені в обґрунтування висновків суду та об`єктивність яких не викликає будь-яких сумнівів, у тому числі даними, що містились у:

- протоколі огляду місця події від 03 травня 2018 року з ілюстративною таблицею до нього, згідно якого, в ході огляду приміщення 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 на підлозі міжсходинкового майданчику, що розташований між першим та другим поверхами виявлено пляшку з-під пива «Бердичівське», об`ємом 0,5 л. При обробленні даної пляшки дактилоскопічним порошком виявлено 6 слідів папілярних узорів, які вилучено;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року з додатком до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин, за рисами обличчя, одягом, виразом обличчя, зростом та кольором шкіри, та на запитання чи впізнає вона серед пред`явлених їй осіб, заявила, що впізнає особу під номером 3 за зростом, шкірою та рисами обличчя. Згідно даного протоколу особа під номером 3 є ОСОБА_7 ;

- висновку експерта №10-1/1061 від 05.09.2018 року, згідно якого - на наданому на дослідження змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт № 2) виявлено клітини з ядрами, сперматозоїдів не виявлено. На поверхні наданого на дослідження лобкового волосся ОСОБА_7 (об`єктах №3) виявлено поодинокі клітини з ядрами, сперматозоїдів не виявлено. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт №2) (таблиця 1.1 додаток 1). Генетичні ознаки (ДНК-профіль) поодиноких клітин з ядрами, виявлених на поверхні лобкового волосся ОСОБА_7 (об`єкт №3) встановити не вбачається за можливе у зв`язку із надзвичайно низьким вмістом ДНК у даному об`єкті, якого недостатньо для проведення ідентифікаційного аналізу. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт №1) (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт № 2) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт №1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у клітинах з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт №2) та зразку букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт №1) складає 1,19 х 10-33. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 8,40 х 1032 осіб;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року з додатком до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин, та на запитання чи впізнає вона серед пред`явлених їй осіб, заявила, що впізнає особу під номером 2 за рисами обличчя, поглядом, очима, вона впевнена, що саме ця особа викрала в неї мобільний телефон. Згідно даного протоколу особа під номером 2 є ОСОБА_7 ;

- протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03 травня 2018 року, складеному слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_22 , про те, що 02 травня 2018 року о 23 годині 40 хвилин було затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення;

- постанові про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 03 травня 2018 року, згідно якої прокурор Київської місцевої прокуратури №4 (Дніпровської окружної прокуратури м. Києва) ОСОБА_25 постановив відібрати зразки змивів зі статевого члена та, в разі наявності, отримання зразків лобкового волосся ОСОБА_7 для проведення експертизи, та відібрати зразки букального епітелію в потерпілої ОСОБА_10 для проведення експертизи;

- протоколі отримання біологічних зразків для експертизи від 04 травня 2018 року, згідно якого було відібрано зразки букального епітелію у ОСОБА_10 з ротової порожнини ватним тампоном.

З огляду на вищенаведені докази, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,та ч. 1 ст. 153 КК України (в редакції закону, який діяв на момент вчинення злочину), оскільки сукупність зібраних по справі доказів містить достатньо відомостей, які поза розумним сумнівом вказують, що ОСОБА_7 02 травня 2018 року о 23 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав майно ОСОБА_10 , а саме мобільний телефон «Самсунг», вартістю 3 000 грн., та грошові кошти в сумі 350 грн. Крім того, вчинив стосовно потерпілої ОСОБА_10 сексуальне насилля, а саме задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства. Крім того, 02 травня 2018 року приблизно о 22 годині за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито вирвав з руки ОСОБА_9 мобільний телефон «Мейзу», вартістю 6000 грн.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому наведені докази є логічними, послідовними і в своїй сукупності та сукупності з іншими зібраними по справі доказами, які їх доповнюють, дають розумні підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, та вчинив сексуальне насилля, а саме задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про незаконність і необґрунтованість зібраних по справі доказів, на які суд послався у обвинувальному вироку стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 153 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, у відповідності до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного, в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вищенаведеним спростовується і твердження захисника ОСОБА_6 , що оскаржуваний вирок ухвалено без урахування дійсних обставин інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, показань усіх учасників та доказів, які надала сторона обвинувачення і захисту.

При цьому, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням сторони захисту, судом апеляційної інстанції також були досліджені: протокол прийняття усної заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 02 травня 2018 року; протокол прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 03 травня 2018 року; протокол огляду місця події від 03 травня 2018 року; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004332; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03 травня 2018 року; протокол пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_9 ; протокол пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_10 ; протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 04 травня 2018 року, висновок експерта від 05 вересня 2018 року № 10-1/1061; висновок експерта № 8-1/1531 від 16 травня 2018 року; протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 26 липня 2018 року; лист Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві від 08 жовтня 2021 року; копії доручень Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві: від 03 травня 2018 року № 026-0002726, від 25 липня 2018 року № 026-0006482, від 26 липня 2018 року № 026-0004697, від 02 серпня 2018 року № 026-0004866, від 03 лютого 2020 року № 026-0000826, від 31 березня 2020 року № 026-0002389, від 26 травня 2020 року № 026-0003593, від 03 листопада 2020 року № 026-0008018, від 13 квітня 2021 року № 026-0002828, від 29 травня 2021 року № 026-0004080.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02 травня 2018 року, оперуповноважена Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_26 о 23 год. прийняла усну заяву від ОСОБА_9 про те, що 02 травня 2018 року близько 22 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 на 4 поверсі біля НОМЕР_2, невідомий чоловік вирвав мобільний телефон марки «Meizu» М 3S (т. 5 а.п. 224).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03 травня 2018 року, оперуповноважена Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_26 в 0 год. 12 хв. прийняла усну заяву від ОСОБА_10 про те, що 02 травня 2018 року близько 23 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , в 1-му під`їзді на 2-3 поверхах невідомий чоловік забрав мобільний телефон «Самсунг», 350 грн., пакет з продуктами, при цьому сексуально домагався (т. 5 а.п. 223).

За даними протоколу огляду місця події від 03 травня 2018 року з фототаблицею до нього, проведеного в період часу з 0 год. 40 хв. до 0 год. 53 хв., в ході огляду приміщення 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 на підлозі міжсходинкового майданчику, що розташований між першим та другим поверхами, виявлено пляшку з-під пива «Бердичівське», об`ємом 0,5 л. При обробленні даної пляшки дактилоскопічним порошком виявлено 6 слідів папілярних узорів, які вилучено (т. 6 а.п. 13-16).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого 04.05.2018 року, дата реєстрації провадження 03.05.2018 05:11:58, до Дніпровського УП надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що 02 травня 2018 року близько 23 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , в 1-му під`їзді на 2-3 поверхах невідомий чоловік із застосуванням сили відкрито викрав у неї мобільний телефон «Самсунг», 350 грн., пакет з продуктами (ЄО 32775 від 02.05.2018, дата внесення в ЄРДР 03.05.2018 05:11:15), а також, що 02 травня 2018 року приблизно о 23 год. 30 хв. невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи у першому під`їзді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням фізичного насильства по відношенню до ОСОБА_10 , задовольнила статеву пристрасть неприродним способом (ЖЄО №33042 від 03.05.2018, дата внесення в ЄРДР 03.05.2018 21:43:23). Крім того від ОСОБА_9 надійшло повідомлення, що 02 травня 2018 року приблизно о 22 год. за адресою: АДРЕСА_3 , на 4 поверсі біля НОМЕР_3, невстановлена досудовим розслідуванням особа відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Мейзу» м 3 с ( НОМЕР_1 від 02.05.2018, дата внесення в ЄРДР 03.05.2018 13:18:12). Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за № 0004332 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України (т. 5 а.п. 221-222).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03 травня 2018 року, 02 травня 2018 року о 23 год. 40 хв. затримано особу, підозрювану у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_7 та було здійснено обшук затриманої особи, під час якого нічого не вилучалося (т. 6 а.п. 48-50).

Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року та відеозапису цієї слідчої дії, що також був переглянутий під час апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин, та серед пред`явлених їй осіб впізнала особу під номером 2 за рисами обличчя, поглядом, очима, і впевнена, що саме ця особа викрала в неї мобільний телефон. Згідно даного протоколу особа під номером 2 є ОСОБА_7 (т. 6 а.п. 38-40, 41).

За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року, потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин, за рисами обличчя, одягом, виразом обличчя, зростом та кольором шкіри та серед пред`явлених їй осіб впізнала особу під номером 3 за зростом, шкірою та рисами обличчя. Згідно даного протоколу особа під номером 3 є ОСОБА_7 .

При цьому у даному протоколі зазначено, що здійснювалась фіксація цієї слідчої дії на цифрову відеокамеру "iPhone", та до протоколу надано, як додаток, відеозапис. Однак при відтворенні вказаного відеозапису в апеляційному суді встановлено, що на ньому міститься відеозапис слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання, котра проводилась із потерпілою ОСОБА_9 (т. 6 а.п. 17-19, 20).

Згідно протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 04 травня 2018 року, слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_22 по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України, у приміщенні Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ВП № 2, каб. № 306, за участю спеціаліста ОСОБА_27 відібрав у ОСОБА_10 зразки букального епітелію. Відібрання зразків букального епітелію у ОСОБА_10 відбулося шляхом їх отримання з ротової порожнини ватним тампоном (т. 6 а.п. 52).

Відповідно до висновку експерта № 10-1/1061 від 05 вересня 2018 року, на наданому на дослідження змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт № 2) виявлено клітини з ядрами, сперматозоїдів не виявлено. На поверхні наданого на дослідження лобкового волосся ОСОБА_7 (об`єктах №3) виявлено поодинокі клітини з ядрами, сперматозоїдів не виявлено. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт №2) (таблиця 1.1 додаток 1). Генетичні ознаки (ДНК-профіль) поодиноких клітин з ядрами, виявлених на поверхні лобкового волосся ОСОБА_7 (об`єкт №3) встановити не вбачається за можливе у зв`язку із надзвичайно низьким вмістом ДНК у даному об`єкті, якого недостатньо для проведення ідентифікаційного аналізу. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт №1) (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт № 2), збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт №1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у клітинах з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_7 (об`єкт №2), та зразку букального епітелію потерпілої ОСОБА_10 (об`єкт №1) складає 1,19 х 10-33. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 8,40 х 1032 осіб (ь. 6 а.п. 21-35).

Згідно висновку експерта № 8-1/1531 від 16 травня 2018 року, на експертизу надано 6 слідів папілярних узорів, які було вилучено при ОМП від 03 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 . Слід пальця руки з розміром по осях 11х15 мм та слід долоні поверхні руки з найбільшими розмірами 30х15 мм, вилучені в ході ОМП 03 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , - придатні для ідентифікації за ними особи (осіб); сліди папілярних узорів з розмірами по осях 7х12 мм, 10х16 мм, 13х21 мм, 12х15 мм, вилучені в ході ОМП від 03 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , - не придатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Слід пальця руки з розмірами по осях 11х15 мм, вилучений в ході ОМП від 03.05.2018 року адресою: АДРЕСА_2 , - залишений не ОСОБА_7 , а іншою особою. Відповісти в категоричній формі на питання «Чи належать дані сліди гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при порівнянні з криміналістичними обліками та дактилокартою?», відносно сліду долоні поверхні руки з найбільшими розмірами 30х15 мм, не виявляється можливим, оскільки проведення порівняльного дослідження в повному обсязі не можливе, у зв`язку з неповним відображенням підпальцевих ділянок на відтисках долонних поверхонь рук на дактилоскопічній карті, заповненій на ім`я ОСОБА_7 . Частина питань, щодо перевірки наданих на дослідження слідів папілярних узорів по криміналістичним облікам, не вирішувалась, оскільки виходить за межі компетенції судового експерта та не входить до переліку питань, які вирішує дактилоскопічна експертиза (т. 6 а.п. 221-229).

Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 26 липня 2018 року, підозрюваний ОСОБА_7 з матеріалами провадження ознайомлений в повному обсязі в присутності захисника ОСОБА_21 . Вказаний протокол підписаний ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_21 , заперечень і зауважень не містить. До вказаного протоколу додано повідомлення підозрюваного ОСОБА_7 , згідно якого сторона захисту не володіє речовими доказами, чи матеріалами, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, які, згідно з ч. 6 ст. 290 КПК України, необхідно надати для ознайомлення стороні обвинувачення, котре також підписано і захисником ОСОБА_21 (т. 5 а.п. 227, 228).

Відповідно до листа від 08 жовтня 2021 року № 024/01-20/1061, наданого Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві:

- 03 травня 2018 року, на підставі повідомлення слідчого Дніпровського УП ГУНА у м. Києві ОСОБА_22 про затримання, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 026-0002726 адвокатові ОСОБА_14 , якій доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 25 липня 2018 року, на підставі постанови слідчого Дніпровського УП ГУНА у м. Києві ОСОБА_22 від 25 липня 2018 року по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0006482 адвокатові ОСОБА_28 , якій доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 26 липня 2018 року, на підставі постанови слідчого Дніпровського УП ГУНА у м. Києві ОСОБА_22 від 26 липня 2018 року по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0004697 адвокатові ОСОБА_21 , якому доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 02 серпня 2018 року, на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 02 вересня 2018 року, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0004866 адвокатові ОСОБА_29 , якій доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 03 лютого 2020 року, на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 03 лютого 2020 року, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0000826 адвокатові ОСОБА_30 , якому доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 31 березня 2020 року, на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 31 березня 2020 року, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0002389 адвокатові ОСОБА_31 , якому доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 25 травня 2020 року, на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 26 травня 2020 року, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0003593 адвокатові ОСОБА_32 , якому доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 03 листопада 2020 року, на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 03 листопада 2020 року, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0008018 адвокатові ОСОБА_32 , якому доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 13 квітня 2021 року, на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 13 квітня 2021 року, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (на окрему процесуальну дію) № 026-0002828 адвокатові ОСОБА_33 , якому доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 ;

- 29 травня 2021 року, на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 20 травня 2021 року, по кримінальному провадженню № 0004332 від 03 травня 2018 року, уповноваженою службовою особою Регіонального центру було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (для здійснення захисту за призначенням) № 026-0004080 адвокатові ОСОБА_6 , якому доручено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 .

В додатках до листа надано копії відповідних доручень на 10 аркушах, котрі також були досліджені під час апеляційного розгляду, і зокрема, згідно копії доручення від 03 травня 2018 року № 026-0002726, адвоката ОСОБА_14 призначено для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 , а, згідно копії доручення від 26 липня 2018 року № 026-0004697, адвоката ОСОБА_21 призначено для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 , для проведення окремої процесуальної дії (т. 5 а.п. 247-249, 250-252, т. 6 а.п. 1-7).

Разом з тим, досліджені судом апеляційної інстанції докази жодним чином не ставлять під сумнів висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що докази, надані стороною обвинувачення, не вказують, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_7 , є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами.

Також колегія суддів не погоджується із посиланнями обвинуваченого та захисника про неналежність і недопустимість зібраних по справі доказів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 86 КПК України, допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Під час дослідження доказів, які лягли в основу обвинувального вироку, колегія суддів встановила, що вони були отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, уповноваженими на те особами і підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню. Істотних порушень норм КПК України під час отримання цих доказів, які б, відповідно до вимог ст.ст. 85, 87 КПК України, давали підстави вважати їх неналежними чи недопустимими доказами, відсутні.

Ті обставини, що в протоколах прийняття заяви про вчинення кримінальних правопорушень від 02 травня 2018 року та від 03 травня 2018 року відповідно не зазначено, що потерпілі можуть впізнати за будь-якими ознаками особу, яка вчинила відносно них злочини, не є підставою для визнання їх неналежними і недопустимими доказами, зважаючи на ті обставини, що закон таких вимог до вказаних протоколів не містить.

Також ті обставини, що зазначені протоколи не вказують на ОСОБА_7 , як на особу яка вчинила кримінальні правопорушення, то це свідчить лише про те, що ці докази є непрямими (допоміжними), які підтверджують достовірність основних доказів та у сукупності з основними доказами вказують на наявність вини в діях ОСОБА_7 . Зокрема такими доказами є: протоколи пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року за участю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких чітко зазначено, що потерпілі впізнали особу за рисами обличчя, поглядом, очима. Крім того, згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_10 , остання повідомила, що може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин за рисами обличчя, одягом, виразом обличчя, зростом та кольором шкіри.

Також, будучи допитаними в суді першої інстанції, свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 02 травня 2018 року вказали, що під час патрулювання вони помітили чоловіка, яким виявився ОСОБА_7 , у якого прикмети співпадали з тими, які були надані в орієнтуванні.

Що стосується тверджень захисника про те, що у вироку суду не зазначено про третій протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яка була написана потерпілою ОСОБА_10 , то надані суду матеріали не містять відомостей ні щодо третього протоколу прийняття заяви про злочин, ні щодо письмової заяви. Зі змісту протоколів прийняття заяви про вчинення кримінальних правопорушень від 02 травня 2018 року та від 03 травня 2018 року убачається, що від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було прийнято усні заяви про вчинення кримінальних правопорушень. При цьому, згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03 травня 2018 року, оперуповноваженою в 0 год. 12 хв. була прийнята від ОСОБА_10 усна заява про те, що 02 травня 2018 року близько 23 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , в 1-му під`їзді на 2-3 поверхах невідомий чоловік забрав мобільний телефон «Самсунг», 350 грн., пакет з продуктами, при цьому сексуально домагався (т. 5 а.п. 223). Тобто у своїй усній заяві потерпіла одразу вказала, що відносно неї було вчинено два кримінальні правопорушення, а та обставина, що відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 153 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 03.05.2018 о 21:43:23, не спростовує факту вчинення відносно неї вказаного кримінального правопорушення.

Також є безпідставними і доводи захисника про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання від 03 травня 2018 року за участю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Так, вказані слідчі дії було проведено у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, в тому числі і за участю двох понятих. Протоколи пред`явлення особи для впізнання підписані усіма учасниками, зауважень і заперечень не містять. При цьому, у відповідності до вимог ст. 52 КПК України, участь захисника у вказаному кримінальному провадженні є необов`язковою. Сам обвинувачений про участь захисника під час проведення впізнання не заявляв. Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що через відсутність захисника не були внесені зауваження в протоколи є необґрунтованими, оскільки відсутність захисника не позбавляє права обвинуваченого вносити зауваження до протоколу. Права ОСОБА_7 при проведенні вказаних слідчих дій йому були роз`яснені, він з усім погодився, протоколи підписав.

Крім того, доручення від 03 травня 2018 року № 026-0002726, яким адвоката ОСОБА_14 призначено для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 було видано о 15 год. 50 хв., із зазначенням необхідності її прибуття 03 травня 2018 року о 16 год. 50 хв. до Дніпровського УП, в той час як проведення пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_10 відбулося з 12 год. 50 хв. до 13 год. 02 хв.

Ті обставини, що в протоколі пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_9 не вказано годину закінчення впізнання, не є тими істотними порушеннями вимог КПК України, які дають підстави вважати його недопустимим доказом, оскільки у контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

Таким чином, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Що стосується доводів захисника, що такі слідчі дії відбувалися до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, то вони не відповідають дійсності, оскільки, згідно наявної в матеріалах кримінального провадження копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0004332, дата реєстрації провадження (внесення відомостей до ЄРДР) - 03 травня 2018 року 05 год. 11 хв. (т. 5 а.п. 221-222).

Що стосується доводів захисника, що протоколи пред`явлення особи для впізнання були долучені до матеріалів кримінального провадження без відеозаписів, а в подальшому ці відеозаписи були долучені до матеріалів кримінального провадження за клопотанням сторони захисту, однак не були досліджені, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки судом першої інстанції ці відеозаписи як докази до уваги не приймалися та в основу обвинувального вироку не покладені.

Разом з тим, відеозаписи проведення вказаної слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання були досліджені під час апеляційного розгляду і встановлено відповідність відображення проведення цієї слідчої дії за участю потерпілої ОСОБА_9 у відповідному протоколі.

Водночас, що стосується тієї обставини, що під час апеляційного розгляду було встановлено, що відеозапис слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_10 не долучений до протоколу, а, натомість, замість нього повторно долучено відеозапис слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання, котра проводилась із потерпілою ОСОБА_9 , то це жодним чином не вказує на недопустимість як доказу відповідного протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_10 , адже здійснення відеозапису цієї слідчої дії не є обов`язковим, а натомість хід цієї слідчої дії в повному обсязі відображений у складеному протоколі за участю двох понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , підписаний усіма учасниками, зауважень і заперечень не містить.

Стосовно протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 04 травня 2018 року, який, за позицією адвоката ОСОБА_6 , є недопустимим доказом, оскільки відібрання зразків відбулося за відсутності захисника, слід зазначити, що, відповідно до вказаного протоколу, були відібрані біологічні зразки у потерпілої ОСОБА_10 .

Відсутність на вилученій 03 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_4 , пляшці з-під пива «Бердичівське» відбитків пальців рук обвинуваченого ОСОБА_7 жодним чином не свідчить про його відсутність на місці події, оскільки вказані обставини підтверджуються сукупністю вищенаведених доказів.

Висновок експерта від 16 травня 2018 року № 8-1/1531, згідно якого, придатний для ідентифікації слід пальця руки з розмірами по осях 11х15 см залишений не ОСОБА_7 , а іншою особою, та не можна відповісти в категоричній формі на питання "чи належить ОСОБА_7 виявлений на пляшці з-під пива «Бердичівське» слід долонної поверхні руки", у зв`язку з неповним відображенням підпальцевих ділянок на відтисках долонних поверхонь рук на дактилоскопічній карті, заповненій на ім`я ОСОБА_7 , був досліджений як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. Однак цей висновок не підтверджує існування чи відсутність будь-яких обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, що, відповідно до положень ст. 85 КПК України, вказує на його неналежність як доказу.

Висновок експерта від 05 вересня 2018 року № 10-1/1061, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, отриманий у процесуальний спосіб.

Так, ч. 11 ст. 290 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. На орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам можливість знайомитися з доказами отриманими в ході досудового розслідування. Однак, чинний КПК України не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали і не відкриті одна одній.

Ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва про призначення молекулярної експертизи була постановлена 08 травня 2018 року. Проте висновок експерта від 05 вересня 2018 року № 10-1/1061 був отриманий стороною обвинувачення після направлення обвинувального акта до суду.

Сторона захисту знайомилася з матеріалами кримінального провадження після завершення досудового розслідування та була обізнана з проведенням такої експертизи, і для неї не було неочікуваним побачити відповідний процесуальний документ. Також, з метою надання можливості стороні захисту ознайомитися з результатами висновку від 05 вересня 2018 року № 10-1/1061, розгляд справи неодноразово відкладався. При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що ще у судовому засіданні 28.12.2018 року прокурор запропонував стороні захисту ознайомитися з вказаним експертним висновком, тобто ним здійснено відкриття додаткових матеріалів, отриманих вже під час судового розгляду, на що захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_36 заявив клопотання для надання часу для ознайомлення, за чим розгляд було відкладено, а надалі надавалась можливість і захиснику ОСОБА_6 , який був призначений для здійснення захисту за призначенням вже на стадії судового розгляду, ознайомитись із цими доказами до їх долучення до матеріалів кримінального провадження. При цьому в суді першої інстанції сторона захисту не заперечувала про долучення вказаного висновку до матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин, слід дійти висновку, що даний висновок експерта, був відкритий стороні захисту в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України і підстав для визнання його недопустимим не має.

Що стосується доводів захисника про те, що стороні захисту взагалі не відкривалися матеріали кримінального провадження для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України, оскільки, згідно протоколу від 26 липня 2018 року, з ними знайомився захисник ОСОБА_21 , який був залучений для проведення окремої процесуальної дії, а саме участь в судовому засіданні при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, то слід зазначити наступне.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 червня 2022 року у справі 631/246/19, законодавець у статті 290 КПК встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію одного з елементів права на справедливий суд, а саме надає сторонам судового розгляду можливість ознайомитися з доказами кожної з них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду. Таким чином, порушення вимог статті 290 КПК має розглядатися з погляду забезпечення для сторін такої можливості.

Суд зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо доказів не буде або буде не в повному обсязі відкрито на стадії завершення досудового розслідування, скільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації.

Як слідує з матеріалів провадження, адвокат ОСОБА_14 була призначена для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 03 травня 2018 року, що підтверджується відповідним дорученням від 03 травня 2018 № 026-0002726. В подальшому через неможливість захисника ОСОБА_14 брати участь в проведенні слідчих, процесуальних діях, обвинуваченому через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві слідчим двічі залучалися адвокати для захисту обвинуваченого за призначенням для здійснення окремої процесуальної дії. 26 липня 2018 року ОСОБА_7 в порядку ст. 290 КПК України знайомився з матеріалами досудового розслідування з участю захисника ОСОБА_21 , що підтверджується протоколом від 26 липня 2018 року. Вказаний протокол підписаний обвинуваченим і захисником, зауважень і заперечень не містить. Тобто у даному провадженні сторона обвинувачення відкрила матеріали досудового розслідування і сторона захисту мала можливість з ними ознайомитися.

Надалі, під час судового розгляду, захист обвинуваченого здійснювали захисники за договором, а пізніше, за клопотанням обвинуваченого, захисник з Центру надання безоплатної правової допомоги - адвокат ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, усі захисники, що здійснювали захист обвинуваченого під час судового розгляду були ознайомлені з матеріалами досудового розслідування.

Тому, з огляду на ці обставин, вочевидь не має підстав вважати, що відсутність захисника ОСОБА_14 , яка в подальшому припинила здійснювати захист обвинуваченого ОСОБА_7 , та присутність захисника, залученого для окремої процесуальної дії, під час ознайомлення обвинуваченого з матеріалами досудового розслідування, істотним чином порушило права сторони захисту на належну підготовку до розгляду, адже у кожного захисника надалі було достатнього часу і можливостей для ознайомлення з цими матеріалами.

А відтак, такі твердження захисника ОСОБА_6 слід визнати безпідставними.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводів захисника про недопустимість таких доказів, як показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 лише з тих підстав, що вони є працівниками поліції. Ті обставини, що показання вказаних свідків не збігаються з рапортом, який вони склали після затримання ОСОБА_7 , не ставить від сумнів правдивість їх показань, наданих в суді першої інстанції під присягою, які є логічними, послідовними і узгоджуються між собою.

Отже, за наведеного, колегія суддів вважає, що вищевказані докази є належними та допустимими, а тому не вбачає підстав ставити під сумнів відомості, які в них містяться.

А відтак, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, що ОСОБА_7 не викрадав ніякого майна у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також не вчиняв ніяких дій сексуального характеру відносно ОСОБА_10 , є виключно їх припущеннями, які спростовуються вищеприведеними доказами, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою і в своїй сукупності та сукупності з іншими зібраними по справі доказами, які їх доповнюють, вказують на винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, та у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 153 КК України.

Показання обвинуваченого з приводу того, що він не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а 02 травня 2018 року просто йшов по вулиці, коли до нього під`їхали працівники поліції на машині, з якої вийшла ОСОБА_10 , яка вказала на нього, як на особу, яка вчинила грабіж, а потерпіла ОСОБА_9 навпаки заперечувала, однак його все одно затримали та відвезли у райвідділок, де його допитували і казали підписати документи, які він бігло прочитав і підписав, спростовуються вищенаведеними доказами по справі, які суд дослідив у відповідності до вимог закону і надав їм належну оцінку.

Відомостей, які б давали підстави вважати про наявність наміру у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оговорювати ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження не містять, не змогла на них послатися і сторона захисту.

Доводи захисника про однобічність і неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції розглянуто справу у відповідності до вимог чинного законодавства, із забезпеченням принципу рівності та змагальності сторін. Будь-яких відомостей, які б вказували на упереджене ставлення суду до обвинуваченого, надані матеріали не містять. Ті обставини, що суд, надавши належну оцінку сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не може свідчити про розгляд судом першої інстанції справи з обвинувальним ухилом.

З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо упередженого ставлення судом до нього.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , що суд не надав йому можливості допитати потерпілу ОСОБА_10 , то відповідно до норм чинного КПК України обвинувачений лише має право задавати запитання учасникам провадження, тобто приймати участь у допиті, який проводить суд. Як убачається з наданих суду матеріалів, зокрема журналу судового засідання від 07.10.2020 року, реалізацію такого права обвинуваченим судом першої інстанції було забезпечено, однак потерпіла відмовилась відповідати на усі питання сторони захисту, посилаючись на вимоги ст. 63 Конституції України, і це є її беззаперечним правом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, та у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, та вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 153 КК України.

Також колегію суддів встановлено, що судом першої інстанції дотримано загальних засад призначення покарання стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України. Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення вказаного кримінального правопорушення суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого і призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, яке, на думку колегії суддів, з урахуванням вище зазначених обставин, є достатнім для виправлення і перевиховання останнього.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 153 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з наступними обставинами.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути звільнена за вироком суду від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Санкцією ч. 1 ст. 153 КК України в редакції, яка була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України, вчинених ним 02 травня 2018 року.

А відтак, виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, п`ятирічний строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, закінчився 02 травня 2023 року.

Таким чином, на час перегляду вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року в суді апеляційної інстанції минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України, відносно вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України.

Тому, враховуючи, що від ОСОБА_7 та його захисника клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 153 КК України не надходило, то ОСОБА_7 слід звільнити від призначеного йому судом за ч. 1 ст. 153 КК України покарання, згідно з ч. 5 ст. 74 КК України.

У зв`язку з цим з вироку суду підлягає виключенню і посилання на застосування до ОСОБА_7 положень ч. 1 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирок суду першої інстанції, постановлений щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 404 КПК України, слід змінити та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 153 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, і виключити рішення про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 186 КК України, та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі.

Таким чином, апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 153 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Виключити з тексту вироку рішення про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 186 КК України, та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3