Справа № 953/9211/23
н/п 1-кс/953/5880/24
"12" серпня 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року накладений арешт на тимчасово вилучене 06 листопада 2023 року під час проведення обшуку за його місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , майно грошові кошти у загальному розмірі 9600 доларів США. Зазначив, що 16 лютого 2024 року він звернувся до слідчого судді з аналогічним клопотанням, однак у задоволенні клопотання йому було відмовлено, з тих підстав, що під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, вилученого під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 , заперечуючи щодо задоволення вказаного клопотання, посилався на те, що вилучені під час обшуку грошові кошти належать ОСОБА_5 , враховуючи те, що ОСОБА_3 фактично в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, та його речей у вказаній квартирі немає. Зазначив, що дійсно ОСОБА_5 мала заощадження, однак ще до проведення обшуку за його місцем мешкання вона подарувала йому ці грошові кошти. Вказав, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває вже другий рік, при цьому за цей час жодних слідчих дій за його участю проведено не було. Акцентував увагу на тому, що він не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а тому подальше накладення арешту на грошові кошти є необґрунтованим та таким, що суперечить положенням ст. 321 ЦК України, та не відповідає завданням кримінального провадження. З урахуванням викладеного вважав, що потреба у подальшому застосуванні арешту на майно відпала.
12 серпня 2024року на адресу суду від процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 надійшли заперечення про скасування арешту майна, в яких просив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вилучене під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 майно грошові кошти визнані речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Зауважив на тому, що у вказаному кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, досліджень, у тому числі необхідно призначити та провести експертизи з метою встановлення осіб, які причетні до вчинення вищевказаного кримінального провадження. Разом з тим скасування арешту на це майно може призвести до знищення, втрати чи пошкодження такого майна, що у подальшому унеможливить встановлення відомостей, які мають важливе значення для подальшого досудового розслідування вказаного кримінального провадження.
Власник майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, в клопотанні про скасування арешту майна зазначено проводити розгляд клопотання про скасування арешту майна за його відсутності.
Прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядається не пізніше трьох днів після його надходження до суду, а неявка учасників кримінального провадження не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі заявника та слідчого, для не порушення строків розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
грошові кошти в загальній сумі 9600 доларів США, зокрема 94 купюри номіналом 100 доларів США, а саме: (KN40027019A; KF11615126C; KD04466097C; KB08327567C; KN22305329A; KK22710645C; KB70906961J; KB23205797Q; KB04117443M; HB32935141I; KB49190544B; KB48486073B; HL54378563G; HC65897421A; KB25551785L; KL71042039D; KB17261664F; LD71793985B; MB27640168F; PE93478771C; PE93478769C; ME02280582A; LL01895659J; PC03288402A; PE26223265A; LF12769833A; MB26747433S; LA42080106A; PD68553594B; LB17882258D; LB41889853C; LB90033414D; LB50680248U; LK91359037A; PF18120071K; PG53086845B; PE93478770C; LF05349331B; MF18581590G; ML32823722E; PF18120063K; LF12769832A; PG53086906B; LB51060960H; LG97343842C; LB44211485J; LG13289062A; LB51426118U; PK21768662E; MK05985950C; ML32823720E; LK91981347E; LB51426117U; LB33556812A; LK91981350E; LK81812730A; LB72925581K; LG13289063A; ML93097900C; PB94831853A; LF09834045K; PE51233200D; MB64146430N; PH79721387A; LB56162178G; LB64117582W; MF40358605A; LA11797045B; PD07718978C; LB51426112U; LB08795557B; ML32822884E; PF39511377F; PE68785002C; LB03915099D; PG40971976B; LG97343846C; PL30103743B; LB78587414M; PF29130732J; PH79714562A; MK56007088C; LB80384973H; PE78236652A; MB36897987F; MF39529756A; PF39234874K; PB63029024M; PH79714596A; PH11186198B; PH11186197B; ML46399822C; MB55189793C; ML91574537C); грошові кошти номіналом 50 доларів США, а саме: (JB15643202B; MJ06018164A; MJ02235437A; MB58112349A).
Як вбачається зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року при накладенні арешту на вищевказане майно слідчий суддя виходив з того, що вилучене під час обушку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Тобто захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Власник арештованого майна ОСОБА_3 , звертаючись до слідчого судді з вказаним клопотанням, просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року, посилаючись на те, що з часу накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку за його місцем мешкання майно, минуло вже дев`ять місяців, та за цей час жодних слідчих дій за його участю проведено не було, при цьому станом на день звернення з вказаним клопотанням він не набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, а тому його причетність до подій, що розслідуються у цьому кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не доведена, а відповідно відсутні підстави для подальшого арешту майна. Крім того, посилався на те, що вилучені під час обшуку грошові кошти не мають жодного відношення до обставин даного кримінального провадження.
Перевіряючи наявність підстав для скасування арешту, слідчий суддя виходить з таких міркувань.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про арешт/скасування арешту майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано..
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.
Саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.
При цьому згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.
Як вбачається із змісту клопотання, власник майна посилається, у тому числі на те, що він не має жодного відношення до даного кримінального провадження, а вилучені грошові кошти не мають доказового значення у цьому кримінальному провадженні, тому потреба у їх арешті відпала.
Слідчий суддя зазначає, що обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, із заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); належністю майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.
Зі змісту ухвали суду від 20 листопада 2023 року слідує, що метою накладення арешту тимчасово вилучених під час обшуку грошових коштів, є збереження речових доказів
Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про зворотнє.
Слідчий суддя зауважує, що реалізація права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у статті 174 КПК України, необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
Про обґрунтованість накладеного на майно арешту за п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України буде свідчити, по-перше те, що такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом. По-друге, мають існувати факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що майно, на яке накладено арешт, належить підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або третій особі за наявності достатніх підстав вважати, що воно зберегло або може зберігати на собі сліди вчинення кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що вказані кошти були вилучені в ході санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , законність їх походження та причетність чи непричетність до обставин кримінального правопорушення підлягають з`ясуванню у ході подальших слідчих дій.
Стосовно доводів заявника про те, що він не має жодного відношення до даного кримінального провадження, а вилучені грошові кошти є його власністю, оскільки такі подаровані його матір`ю, слідчий суддя зазначає, що жодних доказів на підтвердження законності походження зазначених грошових коштів заявник не надав.
На переконання слідчого судді, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року арешт є таким, що відповідає положенням Кримінального процесуального кодексу України, оскільки накладений на грошові кошти третьої особи, стосовно яких існують підстави вважати, що вони відповідають ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя, розглядаючи питання про арешт майна чи скасування арешту майна, оцінює надані сторонами докази до тих меж, за яких це дасть можливість прийняти відповідне рішення за результатами розгляду цього клопотання. При цьому, визнання будь-якого доказу допустимим/недопустимим та належним/неналежним є прерогативою суду, а не слідчого судді.
Крім того, слідчий суддя зауважує на тому, що арешт майна на стадії досудового розслідування не має наслідком порушення права власності володільця цих речей, а лише тимчасовим обмеженням цього права. З огляду на те, що слідчий суддя, надаючи дозвіл та обшук з метою виявлення та вилучення речей і документів, арешту цього майна після вилучення під час обшуку, фактично встановлює наявність значення цих речей і документів для кримінального провадження, таке втручання у право власності особи є виправданим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1