Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2024 року м. Рівне

Справа № 570/482/24

Провадження № 11-кп/4815/391/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження №0000008 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, і призначено покарання - п`ять років позбавлення волі, строк відбуття якого рахується з 03 квітня 2024 року - дати взяття під варту.

Вирішено питання щодо речових доказів та арештованого майна

Як визнаний доведеним суд, 03 січня 2024 року близько 22 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, який продовжено на даний час, будучи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом пошкодження металопластикового вікна, проник до складського приміщення, належного ФОП ОСОБА_8 , звідки таємно викрав металевий сейф з грошовими кошами в сумі 527682 грн.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, покликається на суворість призначеного покарання. Доводить, що судом при ухваленні вироку належним чином не враховано особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання і міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, його щире розкаяння у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину та висновок органу пробації, згідно якого орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і без ізоляції від суспільства.

Зазначає, що заподіяна потерпілому матеріальна шкода повністю відшкодована, як відшкодована і моральна шкода з власної ініціативи ОСОБА_6 , до якого потерпіла сторона не має жодних претензій матеріального чи морального характеру і не вбачає підстав для покарання у виді позбавлення волі. Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року в частині призначеного покарання змінити, застосувати щодо ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Іншими учасниками кримінального провадження апеляційні скарги не подано.

Потерпілий та його представник в судове засідання не з`явилися. Згідно письмової заяви, наявної в матеріалах кримінального провадження ( т. 2 а.с. 115), потерпіла сторона брати участі в суді апеляційної інстанції не бажає, підтверджує повне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність будь- яких претензій майнового чи морального характеру і не заперечує проти призначення ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , який щиро розкаюється і просить задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просить залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, які за згодою сторін, відповідно до положень ст. 349 КПК України, не досліджувалися, і яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і роз`яснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання суд врахував, що ОСОБА_6 скоєно кримінальне правопорушення, віднесене законом до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його щире розкаяння й сприяння у розкритті злочину, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і призначив ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, вважаючи, що саме таке покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, що визнано пом`якшуючими покарання обставинами, як досудовим розслідуванням, так і судом першої інстанції, на обліку в органах поліції не перебуває, веде належний спосіб життя, що було предметом перевірки органом пробації, з висновку якого не вбачається підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таке звільнення можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, що підтверджено ним і при апеляційному розгляді, активно сприяв у розкритті злочину, повністю відшкодував заподіяну матеріальну шкоду та з власної ініціативи - моральну шкоду потерпілій стороні, що підтверджено належним у справі доказами, у зв`язку з чим будь-які претензії матеріального чи морального характеру до ОСОБА_6 відсутні і потерпіла сторона не заперечує проти застосування положень ст. 75 КК України, перевірку особи ОСОБА_6 та способу його життя органом пробації, за висновком якого останній не має високого ризику вчинення повторних злочинів і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням максимальним іспитовим строком в три роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, що з урахуванням наведених обставин буде достатнім для його виправлення в умовах здійснення контролю органом пробації.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді п`яти років позбавлення волі звільнити з випробуванням іспитовим строком в три роки.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3