Номер провадження: 11-сс/813/999/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000053 від 28.09.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1.ст.199; ч.1 ст.204; ч.2 ст.28, ч.1 ст.204; ч.2 ст.28, ч.2 ст.204; ч.3 ст.209 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року задоволено клопотання детектива відділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, та квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , із забороною розпорядження, відчуження та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива про накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що клопотання було розглянуто за відсутності та без повідомлення власника майна та його захисника, а копія оскаржуваної ухвали була отримана ОСОБА_7 13.06.2024 року, тому відповідно до вимог ч.3 ст.395 КПК України апеляційна скарга подана вчасно.

Майно на яке накладено арешт жодним чином не пов`язано із підозрою, про яку повідомлено ОСОБА_8 за ч.1 ст.204 КК України, із змісту якої вбачається, що діяльність з нібито протиправної торгівлі підакцизними товарами здійснювалась протягом 2022-2023 років та була припинена 04.10.2023 року у зв`язку з її викриттям.

В свою чергу право власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , ОСОБА_8 було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2020 року під час перебування ним у зареєстрованому шлюбі, за таких обставин права його дружини, яка не має статусу у кримінальному провадженні, також порушені.

Право власності на приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, у ОСОБА_8 виникло 15.12.2014 року задовго до проміжку часу, який визначений у підозрі як період здійснення протиправної діяльності.

У вищевказаних об`єктах нерухомості обшуки не проводились і підакцизні товари не зберігались, спеціальній конфіскації вони не підлягають.

Також адвокат ОСОБА_7 зазначає, що арешт майна та заборона вчинення реєстраційних дій є окремими видами обтяження.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та представника власника майна, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

На теперішній час підрозділом детективів (на правах самостійного управління) Територіального управління БЕБ в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню за № 0000053 від 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України, за фактом незаконного виготовлення, зберігання, транспортування з метою збуту та збуту підакцизних товарів з використанням підроблених марок акцизного податку.

В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що у приватній власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , знаходяться наступні об`єкти нерухомості за адресами:

- АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27;

- АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: .

Задовольнивши клопотання детектива про арешт майна слідчий суддя обґрунтував свій висновок тим, що нерухоме майно, яке знаходься у власності громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одержано внаслідок вчинення кримінальних правопорушень за ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України та придбане за грошові кошти, які отримані від протиправної діяльності, а саме внаслідок збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів.

Таким чином слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання детектива про арешт майна.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду та належним чином не дослідив обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зокрема слідчий суддя не надав належну оцінку тій обставині, що протиправні дії про які йде мова у клопотанні детектива про арешт майна мали місце починаючи з червня 2022 року по 2023 рік та були припинені 04 жовтня 2023 року у зв`язку з їх викриттям.

Так з матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , ОСОБА_8 було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2020 року, а на приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, - 27.11.2014 року (а.с. 73-74), тобто задовго до розслідуваних подій.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що вказане майно могло бути отримано внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги той факт, що вказані об`єкти нерухомості не визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000053 від 28.09.2021 року та не є майном, що підлягає конфіскації чи спеціальної конфіскації.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Оцінюючи все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у даному кримінальному провадженні підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, та квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: .

В порушення пункту 6) ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не враховував наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.п.1),2) ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 обґрунтованими, у зв`язку з чим, відповідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання детектива про накладення арешту на приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, та квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: .

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000053 від 28.09.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1.ст.199, ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.2 ст.204, ч.3 ст.209 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива відділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме: - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27;

- АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4