ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2088/24

30 жовтня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000480 від 23.10.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тихе, Костопільського району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, непрацюючого, інвалід 3 групи, учасник бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України

за участю сторін та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 22 жовтня 2023 року, о 19 год. 20 хв., у темну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем SKODA Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю 80 км/год., автодорогою Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, зі сторони м.Сарни Сарненського району Рівненської області, в напрямку м.Костопіль Рівненського району Рівненської області, на 118 км. вказаної автодороги, що неподалік кафе «Затишок», в межах Рівненського (колишнього Костопільського) району Рівненської області, в порушення вимог пункту 2.9а, пункту 13.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, під час руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу руху, внаслідок чого під час випередження, допустив зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом марки ALFA FOXWELL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , що рухався по правому асфальтованому узбіччю, в попутному напрямку.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ALFA FOXWELL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, струсу головного мозку, післятравматичного брахіоплекситу лівої верхньої кінцівки з наявністю парезу м`язів плеча та кисті, відкритого перелому дистального метаепіфізу променевої кістки лівої кисті без значного зміщення, закритого перелому нижньої третини малогомілкової кістки, медіальної кісточки великогомілкової кістки з пошкодженням міжгомілкового синдесмозу лівої нижньої кінцівки, больового симптому (підтверджено рентгенологічно та під час оперативного втручання), які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, який вимагає від водія під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди та зустрічного роз`їзду дотримуватись безпечного інтервалу, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Ці дії, ОСОБА_3 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, суд кваліфікує за ч.1 ст.286-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи, щиро розкаявся у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має.

Суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву в добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Таким чином, оцінивши, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , 22 жовтня 2023 року о 19 год. 20 хв., у темну пору доби, керуючи, у стані алкогольного сп`яніння, технічно справним автомобілем марки «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автодорогою Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, зі сторони м.Сарни Сарненського району Рівненської області, в напрямку м.Костопіль Рівненського району Рівненської області, на 118 км. вказаної автодороги, що неподалік кафе «Затишок», в межах Рівненського (колишнього Костопільського) району Рівненської області, порушивши вимоги п. 2.9а. та п. 13.3 Правил дорожнього руху, допустив зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом марки ALFA FOXWELL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , у результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_6 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а тому скоєне ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами ч.1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України, мети покарання, кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкриміноване кримінальне правопорушення, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Так, законодавець дав суду право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання (ст. 69 КК України).

При цьому, застосування зазначеної норми матеріального закону не є обов`язковим для суду, а є його дискреційним повноваженням. Тобто можливість вибору одного з юридично дозволених варіантів правозастосовного рішення, що є умовою ефективного правозастосування норм права суб`єктами застосування для прийняття правильного, законного та обґрунтованого рішення.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, судом встановлено, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, є: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Враховуючи викладене, при обранні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує обставини вчиненого, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, скоєних з необережності, наслідки, що настали, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, учасник бойових дій, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, інвалід 3 групи, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, наявність на утриманні однієї неповнолітньої дитини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, позицію потерпілого, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також, суд враховує досудову доповідь, у якій зазначено, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

На переконання судді, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та категорії кримінального правопорушення, вчиненого джерелом підвищеної небезпеки, виходячи із положень ст. 50, 65 КК України, дає підстави прийти до висновку щодо можливості і, на думку судді, необхідності, застосування положень ст. 69 КК України, перейшовши до більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу, з позбавленням права керувати транспортним засобом.

На думку судді, враховуючи загальні засади призначення покарання, дотримання яких є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, саме таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов в межах кримінального провадження до обвинуваченого не пред`являвся.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відсутній.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 368, 373, 374, 615 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 17417 гривень 44 копійки.

Речові докази по справі, а саме:

- осип уламків деталей, що упаковано до спеціального пакету «Національна поліція України» ЕХР 0311747, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили знищити;

- мотоцикл марки «Foxwell Alpha», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано за ОСОБА_6 та знаходиться на зберіганні у ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, що в АДРЕСА_3 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 ;

- автомобіль SKODA Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 вважати повернутим за належністю.

Скасувати накладений згідно ухвали Костопільського районного суду Рівненської області № 564/3688/23 від 25.10.2023 арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме на: мотоцикл марки «Foxwell Alpha», реєстраційний номер НОМЕР_2 що належить, згідно даних про реєстрацію транспортного засобу право власності на мотоцикл марки «Foxwell Alpha», реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_6 , який зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 та є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Скасувати накладений згідно ухвали Костопільського районного суду Рівненської області № 564/3688/23 від 25.10.2023 арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, а саме на: автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить, згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 право власності на автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_3 .

Вирок суду набирає законої сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1