Справа № 216/4525/24
провадження 1-кп/216/548/24
УХВАЛА

іменем України

12 вересня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000624 від 27.03.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ашага Стал Сулійман-Стальського району Дагестан рф, громадянство Україна, який має вищу освіту, працює у ТОВ «УСІВА «ФОРПОСТ» на посаді головного інженера, перебуває у зареєстрованому шлюбі, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку обвинуваченого та надав відповідне письмове клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі.

Потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що шкоду завдану кримінальним правопорушенням їй відшкодовано у повному обсязі, претензій до обвинуваченого не має, не заперечує, щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував та надав суду докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, зібрані під час досудового розслідування.

Відповідно до обвинувального акта та матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування були встановлені наступні фактичні обставини справи.

26.03.2024, о 20:35 год., по мокрому асфальтному покриттю вул. Шевченка в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, рухався автомобіль «Renault Sandero» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_4 . За напрямком руху водія ОСОБА_4 перед проїзною частиною дороги вул. Українська встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», який зобов`язував водія ОСОБА_4 перед виїздом на проїзну частину вул. Української дати дорогу учасникам дорожнього руху, які рухались по ній. В цей же час по проїзній частині вул. Української з боку вул. Петра Калнишевського в напрямку вул. Шевченка рухався автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 . В ході подальшого руху водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, виїжджаючи з другорядної дороги не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух виконуючи маневр лівого повороту на проїзну частину вул. Української, яка є головною дорогою, не дав дорогу автомобілю «Skoda Octavia», чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), д) 10.1 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, згідно з якими:

- 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

- 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

- 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»

- «Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу».

Діючи з кримінальною протиправною недбалістю, внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Renault Sandero» виїхав на смугу зустрічного руху по якій рухався автомобіль «Skoda Octavia», створивши йому небезпеку для руху. Водій ОСОБА_8 , перебуваючи в аварійній ситуації, виїхав за межі проїзної частини вправо за напрямком його руху де потрапив у канаву. Під час ДТП пасажир автомобіля «Skoda Octavia» ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, у вигляді: забійної рани обличчя, закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки з розривом дистального променевого-ліктьового зчленування, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №671 від 19.04.2024 відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу для здоров`я, більше 21 доби, п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Між порушенням водієм ОСОБА_4 п. 10.1 Правил дорожнього руху України та наслідками - спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не заперечував, що при вказаних раніше обставинах вчинив даний злочин, пояснив, що відшкодував потерпілій завдану шкоду.

За таких обставин суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно, оскільки обвинувачений будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив Правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Між тим, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч. 4 ст. 286 КПК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 статті 288 КПК встановлено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Разом з цим, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

В свою чергу, санкцією частини першої статті 286 КК України, передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, беручи до уваги зазначене, а також виходячи з диспозиції ч. 1 ст. 286 КК України, положень ст. 25 КК України та фактичних обставин справи, кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості підпадає під ознаки нетяжкого злочину та за своєю правовою природою є необережним.

Виходячи з викладеного, суд, вислухавши думку потерпілої, яка не заперечувала проти задоволення заявленого обвинуваченим клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням та прокурора, який також не заперечував по суті клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, оскільки обвинувачений вперше вчинив необережний нетяжкий злочин та примирився з потерпілою, відшкодувавши останній матеріальну та моральну шкоду.

При цьому, судом також враховуються роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в постанові №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», а саме, що примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів, а звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (п. 4 постанови ПВСУ).

Разом з цим, відповідно до правового висновку ВП ВС України, зазначеному у постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20) суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Вказане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 підлягає закриттю на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз у цьому кримінальному провадженні.

Так виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 01.02.2024 у справі №930/497/23.

З матеріалів справи вбачається, що в межах даного кримінального провадження було проведено ряд судових експертиз на проведення яких було витрачено кошти з Державного бюджету на загальну суму 15902,81 грн, що підтверджується довідкою експертних установ, тому такі процесуальні витрати підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім того, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Пунктом 5 вказаної вище норми КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, повертаються законним володільцям.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 46, 286 ч. 1 КК України, ст.ст. 100, 174, 257, 284, 286, 288, 314, 326 393, 395, 532, 533 КПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000624 від 27.03.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України - закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Державного бюджету України процесуальні витрати на залучення експертів, в сумі 15902,81 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві гривні 81 копійка).

Арешт тимчасово вилученого майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.04.2024, а саме, автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.01.2020 належить ОСОБА_9 - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було долучено в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000624 на підставі постанови від 27.03.2024, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 згідно з розпискою; автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.01.2020 належить ОСОБА_9 та який було долучено в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000624 на підставі постанови від 27.03.2024, поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів на автогосподарстві Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області,- повернути законним володільцям;

- DVD-диск у паперовому конверті, який долучено в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000624 на підставі постанови від 03.05.2024 - залишити у матеріалах кримінального провадження протягом всього строку їх зберігання.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1