судді Третьої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_1 у справі № 428/430/22 (провадження № 51-1687км24)
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року та Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.
1. У цій справі ухвалою місцевого суду ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК, закрито. Цивільний позов залишено без розгляду. Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а ухвалу місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги
2. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просила судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
3. При цьому, вказувала, що оскільки мотивувальна частина ухвали місцевого суду розпочинається зі слів «Встановлено, що …» і далі наводиться зміст обвинувального акту, то фактично йдеться про встановлення саме судом таких обставин, проте рішення було ухвалено в ході підготовчого судового засідання і обставини справи не встановлювалися. Із посиланням на ст. 82 ЦПК та ст. 78 КАС стверджувала, що оскільки таке формулювання передбачає встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, то оскаржувана ухвала має преюдиційне значення під час розгляду цивільного позову.
4. Суд апеляційної інстанції не лише не усунув очевидної неточності, допущеної місцевим судом, але й зазначив, що обвинувачена, усвідомлюючи «нереабілітаційність» підстави закриття кримінального провадження та преюдиційність ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, мала доводити у суді свою невинуватість задля уникнення негативних наслідків закриття. Такий виклад судових рішень, на думку скаржниці, порушує презумпцію невинуватості.
Позиція колегії суддів
5. 11 вересня 2024 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалила постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнила частково. Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року змінила, вказавши в мотивувальних частинах цих рішень «Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_2 обвинувачується ...» замість «Встановлено, що ОСОБА_2 ...».
6. Колегія суддів проаналізувавши ряд положень Конституції України, КПК, ЦПК, рішення Конституційного суду та Великої Палати Верховного Суду дійшла висновку, що суди порушили вимоги кримінального процесуального закону, які в розумінні ст. 412 КПК України є істотними, що перешкодило ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, та відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу є підставою для їх зміни у касаційному порядку.
Мотиви висловлення окремої думки
7. Із висновком колегії суддів, викладеним у постанові, не можу погодитись з огляду на таке.
8. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а за змістом ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
9. Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Статтею 49 КК передбачене звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. За змістом ч. 3 ст. 285 КПК у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
10. Таким чином, законодавцем передбачено механізм за якого, особа може доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки законом заборонено звільняти особу від кримінальної відповідальності, зокрема і за ст. 49 КК, якщо вона проти цього заперечує. У разі коли особа займає позицію, що вона не причетна до вчинення кримінального правопорушення, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку за результатами якого суд може ухвалити виправдувальний вирок або обвинувальний вирок, проте зі звільненням особи від кримінального покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК.
11. Отже, системний аналіз положень передбачених § 2 «Звільнення особи від кримінальної відповідальності» Глави 24 КПК та Розділу IX «Звільнення від кримінальної відповідальності» КК, свідчить про те, що підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, з огляду на спричинені ними юридичні наслідки для особи, стосовно якої відбувається таке закриття, мають нереабілітуючий характер.
12. У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, а також технічного запису від 04 грудня 2023 року, в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_2 та її захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, у зв`язку з закінченням строків давності та просили його задовольнити, прокурор також підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
13. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 вказала, що відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
14. У цьому кримінальному провадженні, ураховуючи позицію сторін кримінального провадження та закінчення строків давності притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання сторони захисту та закрив кримінальне провадження. При цьому, задля обрахування початку перебігу строків давності притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, місцевий суд встановив, що інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 212 КК, завершено 30.06.2020 року, і з цієї дати починається перебіг таких строків. Вказана обставина стороною захисту ані в апеляційній, ані в касаційній скаргах не оскаржувалась.
15. Отже, заявивши разом із захисником у підготовчому судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, висловивши прохання задовольнити його, не оспорюючи встановленого місцевим судом початку перебігу строків давності, ОСОБА_2 фактично усвідомлювала правові наслідки судового рішення, яке просила постановити, зокрема і його преюдиційне значення, ураховуючи також те, що судове засідання здійснювалось у присутності захисника, а позиція сторони захисту щодо поданого клопотання була узгодженою.
16. Крім того, за змістом ухвали місцевого суду, цей суд, хоча й зазначив перед описом обставин викладених в обвинувальному акті «Встановлено, що…», однак, після його опису як підсумок вказав: «Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, саме умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування введених у вставленому законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю, без створення юридичної особи, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах на суму 3 305 387,27 гривень». Отже підстав вважати, що місцевий суд констатував вину ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 212 КК, не вбачаю.
17. Варто також зазначити, що не відповідає вимогам закону твердження скаржниці про те, що формулювання «Встановлено, що…» є таким, що надає оскаржуваній ухвалі преюдиційного значення при розгляді цивільного позову, оскільки передбачає встановлення факту вчинення кримінального правопорушення.
18. Так, за змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
19. Таке ж за змістом положення міститься й у ст. 78 КАС, відповідно до ч. 6 якої, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
20. Отже, з огляду на буквальне тлумачення змісту положень ч. 6 ст. 82 ЦПК та ч. 6 ст. 78 КАС, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили (не залежно від використаного судом формулювання під час викладу обставин, які зазначені в обвинувальному акті, інших обставин, підстави звільнення від кримінальної відповідальності) сама по собі є обов`язковою для суду, що розглядає справу, однак лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
21. З огляду на викладене, погоджуюсь із висновком колегії суддів апеляційного суду, що у цій справі звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, здійснено з підстави, яка є нереабілітуючою і зміна формулювання у мотивувальній частині ухвали «Встановлено, що...» на «Відповідно до обвинувального акта...», як просить скаржниця, не змінить правових наслідків ухваленого рішення. Преюдиційність цього рішення щодо питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вже визначена законодавцем у ч. 6 ст. 82 ЦПК та ч. 6 ст. 78 КАС.
22. З урахуванням викладеного та з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК та п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, вважаю, що суди попередніх інстанцій не допустили істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому підстав для втручання у судові рішення не вбачаю. У цій справі судові рішення слід було залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.
Суддя ОСОБА_1