печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі адвоката ОСОБА_3 , процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на постанову прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 29.07.2024 про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 , яка 20.08.2024 передана слідчому судді ОСОБА_1 , на постанову прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 29.07.2024 про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування доводів скарги заявник посилається на те, що в межах кримінального провадження № 0002261 від 24.11.2020 він звернувся до прокурора з клопотанням від 26.07.2024, в якому просить провести слідчі дії, зокрема: одночасний допит підозрюваного ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 та призначити дактилоскопічну експертизу на предмет наявності відбитків пальців рук, долоней ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 на вилучених під час обшуку грошових коштів, телефонів, флеш накопичувачів.

Однак, 29.07.2024 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 відмовив у задоволенні вказаного клопотання, про що виніс постанову, яку скаржник вважає незаконною, постановленою з порушеннями положень КПК України та такою, що підлягає скасуванню, в наслідок її незаконності та необґрунтованості.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити.

Процесуальний керівник у кримінальному провадженні - прокурор ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечував, оскільки вважає постанову законною, обґрунтованою та вмотивованою.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до положень ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення процесуальних дій здійснюється шляхом подання слідчому, дізнавачу, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

На стадії досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником можуть бути оскарженні рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, що встановлено п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 111, 255, КК України.

26.07.2024 захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до прокурора з клопотанням від 26.07.2024, яке зареєстровано за вх. № 169144-24, в якому просить провести слідчі дії, зокрема: одночасний допит підозрюваного ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 та призначити дактилоскопічну експертизу на предмет наявності на вилучених грошових коштів, телефонів, флеш накопичувачів відбитків пальців рук, долоней ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 .

Постановою від 29.07.2024 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 у задоволенні вказаного клопотання відмовив.

Зі змісту постанови вбачається, що в обґрунтування відмови в задоволенні клопотання прокурор зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 допитувався двічі, необхідність проведення додаткового допиту заявником клопотання не доведена, як і не обґрунтовано з метою усунення яких саме розбіжностей необхідно проведення одночасного допиту. Щодо проведення дактилоскопічної експертизи, прокурор зазначає, що зі змісту клопотання не вбачається з метою доведення або спростування яких саме обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, заявник просить провести відповідну експертизу та на що саме можуть вплинути її результати.

За встановлених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, які викладені в постанові та вважає, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч. 2. ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, так як постанова містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття, їх обґрунтування, а вимоги сторони захисту не містять обґрунтованих підстав для вчинення вказаних ними у клопотанні дій.

Крім того, відповідно до положень ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Тобто прокурор не зобов`язаний, в обов`язковому порядку, задовольнити клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як зазначено в Узагальненні ВССУ від 12.01.2017 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, стороною захисту не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували підставою для скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання, а відтак в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2, 7, 9, 22, 26, 36, 220, 223, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1