Справа № 487/8229/23
Провадження № 1-кс/487/6033/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2024 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва заяву про відвід слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 від участі у розгляді судового провадження,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_5 про відвід слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 від участі у розгляді судового провадження за №487/8229/23 в цілому з підстав упередженості.

Вказану заяву відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 КПК України передано на розгляд судді Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 , до судового засідання не з`явились, повідомлялись про слухання справи.

Захисник підтримав вказаний відвід з підстав викладених в заяві.

Ознайомившись із заявами про відвід судді та доданими до них доказами, заслухавши позицію учасників судового розгляду з цього приводу, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Вимога законності складу суду в конкретному судовому провадженні спрямована на забезпечення права на справедливий суд, закріпленого в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства.

Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частина 5 статті 9 КПК України).

У практиці Європейського суду з прав людини недодержання вимог щодо складу суду визнається порушенням положень статті 6 Конвенції щодо необхідність розгляду справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Підстави для відводу (самовідводу) судді у кримінальному провадженні визначені у статтях 75 та 76 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Також частиною 1 статті 76 КПК України визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до частини 1 статті 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту поданої заяви про відвід слідчий суддя ОСОБА_4 , 24.10.2024 року розглянув клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу відносно ОСОБА_5 та задовольнив його. Також з матеріалів справи вбачається, що 22.10.2024 року слідчому судді ОСОБА_4 , було заявлено відвід , який з уточненнями та доповненнями зводиться до відводу судді від усього кримінального провадження, який був розглянутий 28.10.2028 року.

Розглядаючи заяву про відвід судді, суд звертає увагу, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя є незалежним при здійсненні правосуддя.

При розгляді заяви про відвід судді інший суддя не є апеляційним чи дисциплінарним органом, а тому не може надавати оцінку процесуальним діям та рішенням судді на предмет дотримання ним норм законодавства, правильності чи неправильності ведення суддею судового процесу або прийнятих суддею рішень, а має лише з позиції стороннього спостерігача визначити існування обставин, які за суб`єктивним чи об`єктивним критерієм можуть викликати сумніви у його неупередженості.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У рішенні ЄСПЛ у справі Де Куббера (De Cubber) від 26 жовтня 1984 року зауважено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

В рішенні від 15 липня 2005 року у справі «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або, що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Суд вважає слушними доводи сторони захисту щодо наявності підстав для відводу судді ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження № 0001902 від 19.10.2023 року з підстав, передбачених частиною 1 статті 75 КПК України.

При вирішенні питання про відвід слідчого судді ОСОБА_4 суд має, насамперед, визначити, чи був суддя безстороннім або чи виключив він сумніви у його безсторонності з боку інших учасників.

У цьому контексті суд безпосередньо керується рішенням ЄСПЛ від 24 травня 1989 року у справі Гаусшильдта (Hauschildt Case).

В цій справі заявник - пан Гаусшильдт стверджував, що він не здійснив права на судовий розгляд «безстороннім судом» як цього вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції. Не заперечуючи в принципі проти існуючої в Данії системи, в якій на суддю покладається контрольна роль у слідчому процесі, заявник критикував її за те, що від того самого судді потім вимагається проводити судовий розгляд з абсолютною неупередженістю. Він не стверджував, що суддя в такій ролі діятиме з особистою упередженістю, але доводив, що характер рішень, які суддя має приймати на досудовому етапі провадження, вимагатимуть від нього відповідно до закону оцінювати вагомість доказів та характер обвинувачення, що неминуче відбиватиметься на його оцінці доказів та вирішенні питань упродовж подальшого судового розгляду. За словами заявника, підсудний має право йти на судовий процес із достатньою впевненістю в безсторонності суду, який вирішує його справу. Він стверджував, що будь-який розсудливий спостерігач зауважить, що суддя суду першої інстанції, який уже виконував таку контрольну роль, може викликати у підсудного лише побоювання і ніяковість.

Щодо фактів своєї власної справи, пан Гаусшильдт передусім вказував на те, що суддя міського суду Ларсен, який головував під час розгляду справи, вже прийняв до цього численні рішення про запобіжне ув`язнення та вирішував інші процедурні питання головним чином на етапі досудового провадження.

Щодо суб`єктивного критерію, то заявник не стверджував, що судді виявляли особисту упередженість. У будь-якому випадку, особиста упередженість судді має бути презумпцією доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, а в цій справі таких доказів не було.

Отже, можна застосувати лише об`єктивний критерій.

ЄСПЛ зазначив, що згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з`ясовувані факти, які можуть ставити під сумнів його безсторонність. З цього погляду навіть виступи можуть мати певне значення. Найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості і передусім, у разі кримінального провадження, в обвинуваченого.

У цій справі побоювання щодо відсутності безсторонності були викликані тим фактом, що суддя міського суду, який головував на судовому розгляді справи, та судді Високого суду, які згодом взяли участь у вирішенні справи в апеляційному провадженні, вже займалися цією справою ще на попередньому етапі провадження і прийняли кілька рішень стосовно заявника на досудовому етапі.

ЄСПЛ вважав, що така ситуація може спричинити побоювання обвинуваченого, що суддя не є безстороннім, і ці побоювання можна зрозуміти, хоча не обов`язково їх можна вважати об`єктивно виправданими. Чи можна вважати їх такими - це залежить від кожної конкретної справи.

Однак у конкретній справі можуть існувати особливі обставини, які ведуть до іншого висновку.

Застосування закону вимагає, зокрема, щоб суддя переконався в наявності «конкретно підтвердженої підозри», що обвинувачений вчинив злочин (злочини), в якому (яких) його обвинувачують. Зміст цього формулювання офіційно пояснюється таким чином, що суддя має бути впевнений у наявності «дуже високого ступеня вірогідності» стосовно питання вини. Тобто розбіжність між питанням, яке суддя має вирішити при застосуванні цієї статті, та питанням, яке йому доведеться вирішити при прийнятті рішення на судовому розгляді, стає менш виразною.

Отже, на думку Суду, безсторонність судових установ може видатися сумнівною і побоювання заявника з цього приводу можуть вважатися об`єктивно виправданими.

Таким чином, ЄСПЛ дійшов висновку, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім наведеної практики ЄСПЛ, при вирішенні заяви про відвід судді суд також ураховує практику національного суду.

Отже, безсторонність судді ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 дійсно може викликати сумніви і побоювання сторони захисту щодо небезсторонності судді є об`єктивно обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, є достатня прямо визначена законом підстава для відведення судді ОСОБА_4 від участі в розгляді кримінального провадження.

Керуючись рішенням ЄСПЛ у справі «Гаусшильдт проти Данії» від 24 травня 1989 року, ч. 1 ст. 75, ст. 81, ст. ст. 369-372 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_5 - задовольнити.

Відвести слідчого суддю Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження № 0001902 від 19.10.2023 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч. 3 ст. 307 КК України.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001902 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч. 3 ст. 307 КК України передати до канцелярії Заводського районного суду міста Миколаєва для здійснення повторного розподілу автоматизованою системою документообігу суду зазначеного судового провадження для визначення слідчого судді для його розгляду, у порядку, визначеному ст. 35 КПК України.

Суддя ОСОБА_1