Справа № 346/1910/22
Провадження № 1-в/346/511/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працює, засудженого 11.04.2023 року вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання, -

ВСТАНОВИВ:

зі змісту заяви засудженого та особової справи вбачається, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким збільшені межі застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, зокрема, викрадення чужого майна. Зокрема, ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тому з урахуванням положень частини 2 і 3 ст.74, ст.5 КК України засуджений просить вирішити питання про його звільнення від покарання чи пом`якшення покарання.

Вивчивши матеріали особової справи засудженого, вказану заяву, заслухавши засудженого, який заяву підтримав, прокурора, яка щодо заяви заперечила, оскільки відсутні підстави для звільнення засудженого від покарання, яке він відбуває, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 11.04.2023 року засуджено вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 357 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_5 вчинив, зокрема, злочини, передбачені ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, 20.04.2022 року. При цьому розміри завданої цими злочинами шкоди відповідно становили: 2 790 грн., 308, 50 грн.

Згідно із п.13 ч.1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України),11,13,13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України , якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює п`ятдесяти відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2022 року становив 2 481 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення засудженим діяння, що згідно вироку мало місце у 2022 році, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, на час вчинення злочинів становив 2 481 грн.

В той же час, вартість викраденого майна внаслідок вчинення злочинів 20.04.2022 року становила 2 790 грн. та 308, 50 грн.

Оскільки ОСОБА_5 вчинив крадіжку майна на суму, що перевищувала вказаний вище розмір (2 790 грн. при граничному розмірі 2 481 грн.), то відповідальність за вчинене ним діяння не підпадає під диспозицію ст.51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна, а є кримінально караною крадіжкою.

В силу частин 1 - 3 статті 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленимичастиною першоюстатті 72 цього Кодексу.

Таким чином, підстави для звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання відсутні, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст.537,539 КПК України,Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання, призначеного вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 357 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи діб, засудженим з часу отримання копії ухвали, прокурором з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 23.10.2024 року о 10:00 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1