В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні в м.Ужгород за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000757 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2024 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого згідно ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження та клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 25.02.2022 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», з моменту призову ОСОБА_3 та зарахування останнього до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу.

Вимогами статей 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов?язком громадян України.

Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» визначають, що військовий обов?язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військовослужбовець ОСОБА_3 повинен у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог: статей 11,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якими військовослужбовці постійно повинні свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути хоробрими, дисциплінованими, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої обов?язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, бути зразком високої культури, скромності і витримки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов?язані завжди пам?ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому; статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Натомість, ОСОБА_3 став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти правосуддя, яке він вчинив за наступних обставин.

23 квітня 2024 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у цивільній справі №308/3639/24 ухвалено рішення про винесення обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , яким встановлено останньому наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обов?язки, а саме: заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою (колишною дружиною ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2024 року, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по виконанню рішень суду, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у період часу з 23 квітня 2024 року по теперішній час, всупереч вимогам вищевказаного рішення, один раз, а саме - 30 липня 2024 року з?явився за місцем проживання постраждалої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (своєї колишньої дружини), за адресою: АДРЕСА_2 , де вчинив відносно останньої дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої ОСОБА_4 нецензурними словами, чим вчинив умисні дії щодо невиконання заборон, передбачених обмежувальним приписом, викладеним у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 3 квітня 2024 року, а саме: щодо заборони перебувати в місці проживання постраждалої особи ОСОБА_4 .

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.390-1 КК України, а саме умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Положеннями ч.2 та ч.3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена в присутності його захисника ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України; згідний та не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини; згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності у спрощеному провадженні. Крім того, йому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що відповідно до ч.2 ст.302 КК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Також до обвинувального акта додано письмову заяву потерпілої ОСОБА_4 від 13.09.2024 року за якою не заперечила проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та повідомила, що ознайомлена із обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України.

Крім цього, відповідно до вимог ч.1 ст.302 КПК України прокурором в обвинувальному акті заявлено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України.

На підставі ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України оскільки судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.390-1 КК України, а саме умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 інтереси якого представляє захисник ОСОБА_5 обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, не оспорює, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення беззаперечно визнає, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Таким чином, аналізуючи наведене, оцінивши докази зібрані під час досудового розслідування, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 в умисному невиконанні обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, доведена повністю та його дії вірно кваліфіковано за ст.390-1 КК України.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, дані про особу обвинуваченого, який згідно вимоги УІТ ГУНП в Закарпатській області від 01.08.2024 раніше не судимий згідно ст. 89 КК України, є військовослужбовцем, згідно службової характеристики ТВО командира військової частини НОМЕР_1 характеризується з негативної сторони, згідно відповіді КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» №253 від 06.08.2024 ОСОБА_3 по медичну допомогу не звертався.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкції ст.390-1 КК України, у виді у виді пробаційного нагляду.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373-374, 174, 381-382 КПК України, ст. ст. 12, 15, 50, 65, 68, 390-1 КК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання рахувати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: два файли відеозаписів який міститься на оптичному диску «DVD-R», який упаковано до паперового конверту, - залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1