печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ)

підозрюваної - ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000188 від 10.03.2023 відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2024 старшиай слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000188 від 10.03.2023 відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000188, зареєстрованому 10.03.2023 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 358 (чинна до 01.07.2020), ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Офісу Генрального прокурора.

Слідчий у клопотанні зазначає, що для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно: оглянути речові докази вилучені під час проведення обшуків та тимчасових доступів; за результатами проведених оглядів речових доказів провести подальші слідчі дії: допити свідків, призначення експертиз; призначення судово-почеркознавчих експертиз;встановити та допитати у кримінальному провадженні свідків вчинення усіх етапів реалізації злочинного плану та окремих кримінальних правопорушень організованою групою;допитати як свідків у кримінальному провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;отримати дозволи на проведення 22 тимчасових доступів до речей та документів (які наразі перебувають на розгляді у слідчого судді); оголосити на направити на виконання ухвали про проведення тимчасових доступів до речей та документів;за результатами проведених тимчасових доступів до речей та документів, провести подальші слідчі дії: допити свідків, призначення експертиз;з урахуванням проведених експертиз та слідчих (розшукових) дій вирішити питання про зміну повідомлення про підозру ОСОБА_5 ;надати доступ до матеріалів досудового розслідування усім сторонам кримінального провадження;виконати вимоги ст. 290 КПК України;скласти обвинувальний акт у кримінальному провадженні, затвердити його у процесуального керівника;скласти реєстр матеріалів досудового розслідування.провести інші слідчі (розшукові) дії необхідність в яких може виникнути в ході досудового розслідування.

Документи та предмети, які будуть отримані за результатами проведення зазначених слідчих (процесуальних) дій, мають істотне значення для встановлення всіх обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Обставинами, що перешкоджали здійсненню вищевказаних слідчих (розшукових) дій та заходів є складність кримінального провадження, а саме: великий обсяг проведення необхідних слідчий (розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень; завантаженість слідчих суддів під час розгляду клопотань; складність та тривалість окремих експертиз та інше.

У зв`язку із викладеним, на теперішній час виникла необхідність продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки все ще існують ризики, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Метою та підставами продовження застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою продовження застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вищезазначені дії.

Так, слідчий вказує, що на теперішній час виникла необхідність продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки все ще існують ризики, що підозрювана може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, слідчий зазначає, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наявністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання їй запобіжного заходу. Зазначений ризик, окрім іншого підтверджується тим, що ОСОБА_5 наразі, не має на утриманні дітей та батьків, що у свою чергу свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків у останнього.

Крім того, зважаючи на дію в Україні воєнного стану та триваючі активні бойові дії, слід зважати, що державною владою не у повній мірі контролюється державний кордон та частина територій є окупованими, що підвищує ризики неконтрольованої втечі підозрюваної поза пунктами пропуску через державний кордон, лінії розмежування та фронту.

- незаконно впливати на свідків, підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, що обумовлено тим, що інші підозрювані у цьому кримінальному провадженні (матеріли відносно яких наразі виділено в окремі провадження) надали викривальні показання відносно ОСОБА_5 та підозрювана з метою уникнення від кримінальної відповідальності може вплинути на потерпілого, свідків, підозрюваних у кримінальному проваджені, експертів, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, підозрюваними у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків, підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, слідчий вказує, що існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрювана розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків та осіб котрі на даному етапі досудового розслідування слідством не були встановлені. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрювана перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. При цьому, зважаючи на факт ознайомлення ОСОБА_5 зі значною частиною матеріалів кримінального провадження та доказами, на яких ґрунтується підозра, ризик перешкоджання досудовому розслідуванню лише посилюється.

Таким чином, застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 не є доцільним та можливим, оскільки обставини злочину свідчать про нехтування нею встановленими чинним законодавством України гарантіями захисту прав і свобод людини та зневажливе відношення до загальнолюдських цінностей і дають підстави вважати, що аналогічним чином вона, у разі обрання інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, віднесеться до вимог та обмежень запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, та зможе перешкоджати виконанню процесуальних рішень, взагалі не виконувати покладених на неї обов`язків, переховуватися від суду, продовжити злочину діяльність, здійснити незаконний вплив на експертів та свідків.

З врахуванням зазначеного, слідчий просить суд продовжити підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання. Зазначив, що клопотання не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, оскільки відносно попереднього клопотання не змінилась ні його форма, ні його зміст. Відтак, захисник вважає, що позиція сторони обвинувачення є формальною по відношенню до підозрюваної та до кримінального провадження.

Захисник вказує, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, нічим не підтверджується, оскільки ностять формальних характер та доказів того, що вони могли збільшитись або ж існують немає.

Обвинувачення тримається на трьох особах, які засудженні та перебувають в колонії.

Окрім цього, заяву про визнання потерпілим підписав захисник, а потерпілий знаходиться в АРК Крим та є громадянином Російської Федерації.

Також, захисник вважає, що підозра є необґрунтована, вісдуні докази вини та підстави вважати, що підозрювана має відношення до кримінальних правопорушень, а тому, на думку адвоката, досудове розслідування є безпідставним та упередженим.

Відтак, захисник просив відмовити в задовленні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

Підозрювана підтримала позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, судовим розглядом встановлено, що 28.06.2024, о 21 годині 21 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України.

28.06.2024, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України.

Так, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України, а саме:

- протиправне заволодіння майном підприємства, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, що завдало великої шкоду, вчинене злочинною організацією (ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2 КК України), редакція станом на 27.04.2014;

- створення злочинної організації, а також керівництво такою організацією ( ч. 1 ст. 255 КК України), редакція станом на 27.04.2014;

- організація складання, видачі, використання завідомо підроблених офіційних документа (ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3, 4 ст. 358 КК України), редакція станом на 27.04.2014.

01.07.2024 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Строк досудового розслідування засупником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури продовжено до 3- місяців тобто до 28.09.2024.

23.08.2024 Печерським районним судом м. Києва підозрюваній ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 28.09.2024 (включно).

25.09.2024 ухвалою Печерського районного суду м. Києва було продовжено строк досудового розслідування, до шести місців, тобто до 28.12.2024.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень вірогідним та достатнім для продовження строку відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, суд аналізуючи доводи сторони обвинувачення дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованих їй кримінальних правопорушень не є вочевидь необґрунтованою. Проте, наявні у матеріалах клопотання та дослідженні у судовому засіданні докази не доводять, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом продовження щодо останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя одночасно враховує, що вказані обставини та докази були встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та його продовженні.

Разом з цим, слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Важливим елементом продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є встановлення наявності ризиків, які не зменшелись та які продовжують існувати.

Так, слідчий посилаючись на те, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання, в певній мірі є обгрунтованим, однак ззаначене не свідчить, що такий ризик станом на день розгляду справи є наявним, оскільки сформований на позиції тяжкості покарання.

Також щодо посилання на те, що ОСОБА_5 наразі не має на утриманні дітей та батьків, свідчить про відсутність у неї сталих соціальних зв`язків, на думку слідчого судді є необгрунтованим, оскільки є формальним.

Відтак, ризик втечі підозрюваної, на думку слідчого судді, виключати не можна, а тому в певній мірі він є наявним, однак сторона обвинувачення не дала доказів того, що остання вчиняла дії, які б свічили, про намагається уникнути слідства.

Окрім цього, суд звертає увагу, що досудове розслідування триває з 2023 року, станом на день розгляду наявні три вироки стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому підрзрюваній було відомо про слідство та те, що особи, які були причетні до вчинення криімнального провадження притягнуті до кримінальної відповідальності.

Таким чином, зазначене вище та відсутність доказів, які б вказували, що дії підозрюваної свідчать про наміри втечі, щоб уникнути кримінальної відповідальності свідчать про її можливу зацікавленість в ході досудового розслідування та частково спростовують ризик переховування від орагну досудового розслідування .

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що оскільки процес допиту свідків ще триває, то такий ризик ризик залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, підозрюваними у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків, підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим, що стосується посилання сторони обвинувачення на наявність ризиків, а саме, що підозрювана буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, то слідчий суддя не приймає зазначене до уваги, з огляду на те, що такі посилання мають досить формальне обґрунтування та в контексті кримінального провадження і особи підозрюваної стороною обвинувачення не доведено.

Відтак, при розгляді клопотання встановлено, що вищенаведені у клопотанні слідчого ризики не містять переконливого обґрунтування, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є винятковим, зможе забезпечити належне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків. Фактично ці ризики, за переконанням слідчого судді, мають мінімізований ступінь їх здійснення, а слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели обставин, які свідчать про недостатність застосування щодо ОСОБА_5 , більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання вказаним ризикам.

Відтак, при розгляді клопотання не було встановлено, що процесальна поведінка підозрюваної є неналежною, а тому доводи сторони захисту щодо недоведеності наявності ризиків є частково обґрунтованими.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про продоження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Разом з цим, з урахунням обставин кримінального провадження, особи підозрюваної, тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винною у зазначеному кримінальному правопорушенні, слідчий суддя вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, за місцем фактичного проживання підозрюваної, з одночаним покладанням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможуть забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків з урахуванням вказаних обставин, а саме: не відлучатися з Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй злочинів та правильності кваліфікації її дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000188 від 10.03.2023 відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000188 від 10.03.2023, а саме: до 23.11.2024 включно.

Зобов`язати підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Зобов`язати уповноважену особу Державної установи "Дніпровської установи виконання покарань (№4)" негайно звільнити з під-варти підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваної ОСОБА_5 до виконання органу Національної поліції за її місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12