Справа № 157/550/24
Провадження №1-кс/157/385/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Слідчий суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, - захисника ОСОБА_3 , заступника керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_4 , заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_3 на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, частинами 2, 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 лютого 2024 року за № 0000003 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, частинами 2, 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 звернувся у суд із скаргою, в якій просить скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 2, ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено 7 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003, та зобов`язати уповноважену особу слідчого відділення Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000003, відомості про яке внесено 7 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 2, ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про повідомлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. Крім того, у клопотання захисник просить в ході підготовки справи до розгляду витребувати зі слідчого відділення Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області матеріали досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено 07.02.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 2, ч. 3 ст. 332 КК України, задля їх дослідження у судовому засіданні. В обґрунтування скарги зазначає, що користуючись своїм правом на оскарження повідомлення слідчого про підозру, закріпленим у п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України та наданим на етапі досудового розслідування до його закінчення, вважає, що органом досудового розслідування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року було реалізовано в позапроцесуальний спосіб, не відповідно до повноважень слідчого та з істотним процесуальним порушенням правил територіальної підслідності кримінального провадження. Відповідно до витягу з ЄРДР за № 0000011 від 20 серпня 2024 року прокурором ОСОБА_7 було внесено до ЄРДР відомості за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, та викладено наступні обставини: «За фактом вербування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, з метою експлуатації останньої, з використанням її уразливого стану через скрутне матеріальне становище, у незаконній діяльності, пов`язаній з укладенням 27.03.2024 року фіктивного шлюбу з ОСОБА_10 , який є військовозобов`язаним, за грошову винагороду в розмірі 500 доларів США, для подальшої організації ОСОБА_6 та ОСОБА_8 незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України під час дії воєнного стану на території України». Постановою т.в.о. начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 від 20 серпня 2024 року у кримінальному провадженні за № 0000011 визначено слідчого - ОСОБА_5 . Постановою керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_12 від 20 серпня 2024 року визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000011, до складу якої включено прокурорів ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Старшим групи визначено прокурора ОСОБА_7 . Постановою прокурора ОСОБА_7 від 20 серпня 2024 року визначено підслідність кримінального провадження за № 0000011 за слідчим відділенням Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області з єдиним мотивом прийняття такого процесуального рішення - виявлення злочину на території Камінь-Каширського району, не зважаючи на те, що місцем скоєння правопорушення згідно зі рапортом прокурора ОСОБА_7 від 20 серпня 2024 року є Володимирський район Волинської області, а відтак за принципом територіальної підслідності, закріпленим у ч. 1 ст. 218 КПК України, вищевказане кримінальне провадження підслідне Володимирському районному відділу поліції ГУНП у Волинській області. Дане процесуальне рішення прокурора ОСОБА_7 сторона захисту вважає вочевидь незаконним і таким, що суперечить приписам частин 1-3 ст. 218 КПК України, оскільки місце скоєння злочину є відомим, його вчинено не за межами України, а прокурор вийшов за межі своїх повноважень, не дотримавшись прямого та імперативного обов`язку єдино вірного визначення територіальної підслідності кримінального провадження за № 0000011 від 20 серпня 2024 року - за слідчим відділенням Володимирського РВП ГУНП у Волинській області. Внаслідок такого процесуального порушення подальші об`єднання кримінальних проваджень за № 0000011 від 20 серпня 2024 року та за № 0000003 від 7 лютого 2024 року з повідомленням ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову, котрі мали місце 26 серпня 2024 року, вважає теж незаконними і такими, що здійсненні слідчим ОСОБА_5 у непередбачений законом спосіб та неповноважною на проведення досудового розслідування особою. Прокурор не уповноважений з власної волі та без належного обґрунтування змінювати територіальну підслідність кримінальних проваджень, а КПК України чітко регламентує, що таке право у прокурора виникає у виключних випадках: коли місце скоєння злочину невідоме - в даному провадженні місце вчинення правопорушення відоме і це територія Володимирського району Волинської області, а не Камінь-Каширського району Волинської області; коли злочин скоєно за межами України - у цьому ж випадку кримінальне правопорушення за встановлених прокурором обставин вчинено в межах території України. Ще одне виключення міститься у ч. 5 ст. 36 КПК України, однак таке стосується тільки Генерального прокурора (особи, яка виконує його обов`язки), керівників обласних прокуратур, їх перших заступників та заступників, до числа яких ОСОБА_7 не належить. За винятком цих виключень прокурор окружної прокуратури ОСОБА_7 не була уповноважена порушувати територіальний принцип підслідності кримінального провадження № 0000011 від 20 серпня 2024 року та на власний розсуд її змінювати в угоду іншому органу досудового розслідування. Вищевказане порушення у силу прямої вказівки процесуального закону, закріпленого у п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, зумовлює недопустимість отриманих після 26 серпня 2024 року у кримінальному провадженні доказів та нечинність інших процесуальних рішень сторони обвинувачення, з огляду на реалізацію нею повноважень, не передбачених КПК України. Отже, здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими (постанова Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року у справі 520/8432/16-к). Такі висновки суду касаційної інстанції неодноразово висловлювалися в рішеннях Суду, зокрема, в постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 563/1118/16-к (провадження № 51-1078км20), від 14 квітня 2020 року у справі № 761/34909/17 (провадження № 51-10064км18), від 25 серпня 2021 року у справі № 668/14933/15-к (провадження № 51-6453км18) та інших. Більше того, про те, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами), способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином, зазначала й об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 24 травня 2021 року (провадження № 51-2917кмо20, справа № 640/5023/19). Відповідний висновок стосувався ситуації, коли прокурор передав справу до неналежного за підслідністю, визначеною КПК України, органу, не оцінюючи при цьому ефективності дій належного за підслідністю органу. У цій справі колегія суддів дійшла висновку, що наслідком недоотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних у ході досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, п .2 ч. 3 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неповноважними особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку. Даний висновок Верховного Суду відображений і в іншій актуальній практиці, зокрема у постанові по справі № 725/5014/18 від 28 жовтня 2021 року, де вказано, що передача справи для розслідування від одного органу до іншого можлива лише у разі фактичного неефективного досудового розслідування. Дотичними до вищевказаних висновків є також висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи № 725/5014/18, за якими зміна прокурором підслідності у кримінальному проваджені може мати місце лише у випадку, коли орган, визначений у ст. 216 КПК, фактично здійснював досудове розслідування, однак воно визнано неефективним. Якщо з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР досудове розслідування у цьому провадженні здійснювалося неупередженим на те органом, а уповноважений орган будь-яке досудове розслідування, яке б можна було визнати неефективним, не здійснював, то постанова прокурора про визначення підслідності є немотивованою, а всі докази, здобуті у ході досудового розслідування, - недопустимими. Тобто, передумовою реалізації прокурором передбачених ч. 5 ст. 36 КПК повноважень має бути здійснення відповідним органом, визначеним у ст. 216 КПК, досудового розслідування у кримінальному провадженні та встановлення за наслідками такого розслідування його неефективності. Тому передбачених ч. 5 ст. 36 КПК підстав доручати здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні іншому органу ніж той, що прямо визначений у ст. 216 КПК, у прокурора не було. Даний висновок також може бути застосований і у цій справі, оскільки, приймаючи 26 серпня 2024 року постанову фактично про зміну територіальної підслідності, прокурор ОСОБА_7 керувалась не лише положеннями ст. 218 КПК України, а й приписами ст.ст. 36, 216 КПК України. У розумінні ч. 1 ст. 218 КПК України подія кримінального правопорушення, відомості про яке внесено за № 0000011 до ЄРДР 20 серпня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, належить до підслідності саме слідчого відділення Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, а не слідчого відділення Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, як це всупереч закону вказала у прийнятому процесуальному рішенні прокурор ОСОБА_7 . Практика ж ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»). Враховуючи відсутність правових підстав для порушення територіальної підслідності кримінального провадження за 0000011 від 20 серпня 2024 року, пред`явлена ОСОБА_6 26 серпня 2024 року змінена підозра є незаконною і такою, що оголошена не уповноваженим на те органом досудового розслідування та всупереч діючим нормам процесуального права.

Захисник ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав з викладених у ній підстав та, крім того, пояснив і те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 149 КК України був закінчений саме на території м. Володимира, а не м. Каменя-Каширського, що також свідчить про порушення прокурором підслідності, а також про таке порушення свідчить і сам факт винесення прокурором постанови про визначення підслідності за ст. 149 КК України, адже матеріали досудових розслідувань за ст. 332 КК України та ст. 149 КК України об`єднанні, то необхідності у визначені прокурором постанови про визначення підслідності не було. Щодо строку подання скарги, то пояснив і те, що оскаржується повідомлення про зміну підозри, на цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене, зміна підозри мала місце на стадії завершення і стороні захисту фактично не було надано часу для ознайомлення із зміненою підозрою, а було завершено досудове розслідування і надано матеріали для ознайомлення, та орган досудового розслідування має намір звернутися до слідчого судді з клопотанням про встановлення строку для ознайомлення, по спливу якого матеріали досудового розслідування будуть передані до суду для розгляду, що у свою чергу свідчить про те, що у разі очікування закінчення встановленого п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України двомісячного строку, підозрюваний та захисник взагалі позбавляються наданого КПК України права на оскарження повідомлення про підозру.

Заступник керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив і пояснив, що скарга подана передчасно, без дотримання п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, адже повідомлення про нову підозру вручено 26 серпня 2024 року, тобто не сплив встановлений законом двохмісячний строк для подання скарги, а, отже, така скарга не підлягає розгляду. Щодо питання підслідності, то злочин, передбачений ст. 332 КПК України, розпочатий у м. Камені-Каширському, адже відповідно до матеріалів справи, свідок зустрівся з підозрюваним ОСОБА_14 у цьому місті, і останній повідомив, що є особа жіночої статі, з якою можна буде укласти шлюб, тобто уже розпочалося і вчинення вербування. В даному випадку має місце ідеальна сукупність кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 332, 149 КК України. Кошти від свідка підозрюваний отримав у м. Камені-Каширському, тобто вчинення злочинів закінчено на території м. Каменя-Каширського. Отже, з урахуванням положень ст. 6 КК України підслідність визначена правильно, ст. 218 КПК України не порушена.

Заступник начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 у судовому засідання проти задоволення скарги заперечив і пояснив, що скарга подана передчасно, така скарга може бути подана лише після спливу двох місяців з дня повідомлення про зміну підозри. Щодо підслідності, то готування до вчинення злочину за ст. 149 КК України відбулося на території Камінь-Каширського району і припинення відбулося у м. Камені-Каширському, а відтак підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доводи захисника, прокурора та слідчого, дослідивши матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволені скарги належить відмовити, зважаючи на таке.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Встановлено, що СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП здійснюється досудове розслідування об`єднано кримінального провадження за частинами 2, 3 ст. 332, ч. 2 ст. 149 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 07 лютого 2024 року за № 0000003.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 149 КК України, до ЄРДР були внесені 20 серпня 2024 року за № 0000011, та у подальшому ці матеріали досудового розслідування постановою прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_7 від 26 серпня 2024 року об`єднанні з матеріалами досудового розслідування за № 0000003 за частинами 2, 3 ст. 332 КК України в одне провадження, об`єднаному провадженню присвоєно номер 0000003.

Постановою про визначення підслідності від 20 серпня 2024 року прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 було визначено підслідність кримінального провадження № 0000011 від 20 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області.

Постановою т.в.о. начальника СВ ОСОБА_11 Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області від 20 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000011 визначено слідчого з числа слідчих СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, а саме заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ОСОБА_5 .

Постановою керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_12 від 20 серпня 2024 року про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів, було визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0000011 у складі: керівника прокуратури ОСОБА_12 , заступника керівника прокуратури ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 .

Згідно з повідомленням про підозру від 29 березня 2024 року, ОСОБА_6 було повідомлено заступником керівника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 14 червня 2024 року, підозрюваному ОСОБА_6 повідомленому заступником керівника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 332 КК України.

15 серпня 2024 року заступником керівника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , зокрема підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_3 , повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 07 лютого 2024 року за частинами 2, 3 ст. 332 КК України та 19 серпня 2024 року надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 26 серпня 2024 року досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000003 від 07 лютого 2024 року за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 332 КК України, відновлено з обґрунтуванням того, що виникла необхідність у проведенні слідчих і розшукових дій та прийняття процесуальних рішень, зокрема об`єднання із кримінальним провадженням № 0000011 від 20 серпня 2024 року, повідомлення, зокрема ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову, додатковий допит підозрюваних та інше.

З повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року вбачається, що підозрюваному ОСОБА_6 26 серпня 2024 року заступником керівника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 332, ч. 2 ст. 149 КК України.

У статті 304 КПК України, якою встановлено строк подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, її повернення або відмова відкриття провадження, зазначається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Встановлено, що досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження, у межах якого захисником подано скаргу на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, частинами 2, 3 ст. 332 КК України, завершене і підозрюваному відкриті матеріали досудового розслідування, надано до них доступ.

Враховуючи зазначені обставини, дату повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_6 , і те, що згідно з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України повідомлення слідчого про підозру може бути оскаржене не лише після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але й не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом, і беручи до уваги, що захисником встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України строк подання скарги не пропущений, слідчий суддя, з урахуванням ст. 8 КПК України і з метою забезпечення підозрюваному права на захист, доходить висновку, що підстав визнавати скаргу такою, що не підлягає розгляду, як про це зазначають прокурор та слідчий посилаючись на передчасність її подання, немає і доцільно та необхідно скаргу розглянути по суті.

При цьому слідчий суддя також враховує положення п. 3 ч. 2 ст. 304 КПк України, згідно з якою скарга лише повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (а не строку, встановлено п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України), а також і положення ч. 4 ст. 304 КПК України, згідно з якою слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У цьому конкретному випадку, у разі спливу двох місяців з дня повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року, враховуючи, що досудове розслідування завершене і після ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування може мати місце звернення до суду із обвинувальним актом, сторона захисту буде позбавлена можливості оскаржити зазначене повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру від 26 серпня 2024 року.

Порядок повідомлення про підозру та про зміну повідомлення про підозру встановлено Главою 22 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором (ч. 1 ст. 277 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 279 КПК України встановлено, що у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Із змісту скарги вбачається, що захисник оскаржує повідомлення слідчого про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року з тієї підстави, що така є незаконною і оголошена неуповноваженим на те органом досудового розслідування, оскільки порушено правила територіальної підслідності кримінального провадження, а саме розслідування кримінального провадження за ч. 2 ст. 149 КК України належить до підслідності слідчого відділення Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, а не слідчого відділення Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, як це визначено постановою прокурора.

З повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року вбачається, що заступником начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 було повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 332 КК України, а саме у незаконному переправлені осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, і про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, тобто у вербуванні, вчиненому з метою експлуатації, з використанням уразливого стану потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Зокрема, із зазначеного повідомлення про зміну підозри вбачається, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , будучи обізнаним з відповідними положеннями законодавства, розробили злочинний план, з метою незаконного переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_10 через Державний кордон України, шляхом створення фіктивних підстав, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме організації укладення фіктивного шлюбу ОСОБА_10 з жінкою, яка має 1 або 11 групу інвалідності, для подальшої організації незаконного переправлення останнього через Державний кордон України. З метою реалізації заздалегідь розробленого плану злочинної діяльності, на початку лютого 2024 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці зустрівся з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є інвалідом 2 групи та перебуває в уразливому стані через скрутне матеріальне становище, вирішивши при цьому завербувати її з метою експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльність, пов`язану з незаконним переправленням осіб через Державний кордон України, шляхом укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_10 . Після цього, впевнившись, що ОСОБА_9 має 2 групу інвалідності та перебуває в уразливому стані, який виражається у скрутному матеріальному становищі, з метою її вербування та подальшої експлуатації, ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , повідомив їй про можливість укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_10 , щоб останній міг здійснити виїзд на межі України у зв`язку з супроводом дружини із числа осіб з інвалідністю (п..2.-1 постанови КМУ № 57 від 27.01.1995), обіцяючи при цьому грошові кошти у сумі 500 доларів США, встановлення їй зубів (щелепи) та виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тим самим переконуючи у вірогідності даної пропозиції. В подальшому, 27.03.2024 близько 12 год, за вказівкою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , яка експлуатувалася та була втягнута у злочинну діяльність, перебуваючи в приміщенні Володимирського відділу ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі наданих останніми даних, отримали від працівників вказаної установи свідоцтво про шлюб між ними серії НОМЕР_1 від 27.03.2024, а ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_8 та ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 500 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 19165 грн.

Крім цього, у вказаному повідомлені про зміну підозри зазначається і те, що у подальшому, ОСОБА_6 з метою отримання грошових коштів від ОСОБА_10 за спільну з ОСОБА_8 . організацію в укладенні фіктивного шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що надало тому право на безперешкодний виїзд за межі кордону України, 28.03.2024 близько 13 год зустрівся із ним на території автостанції за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема в салоні автомобіля марки «Мерседес-Бенц», моделі «Спрінтер 313 CDI» 2014 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та о 13 год. 10 хв. одержав від ОСОБА_16 попередньо узгоджену суму грошових коштів 12000 доларів США, які в подальшому мав розділити з ОСОБА_8 .

Постановою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 від 20 серпня 2024 року було визначено підслідність (територіальну) кримінального провадження № 0000011 від 20 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області.

Згідно з частинами 1-5 ст. ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Прокурор розглядає письмове повідомлення слідчого протягом десяти днів з дня його отримання та в разі підтвердження наведених у ньому обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності. Прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 218 КПК України спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (особа, яка виконує його обов`язки).

Таким чином, повноваження вирішувати спір про підслідність належить відповідному прокурору, а не слідчому судді.

Підслідність у зазначеному кримінальному провадженні, зокрема за ч. 2 ст. 149 КПК України, яку фактично оспорює захисник, вказуючи на пред`явлення зміненої підозри та повідомлення про нову неуповноваженою особою, визначено вищезазначеною постановою прокурора у кримінальному провадженні, за СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, і відповідно про нову підозру повідомлено уповноваженим слідчим у кримінальному провадженні цього слідчого відділення.

Зазначена постанова не скасована, тобто є чинною, а тому відсутні підстави вважати, що пред`явлена ОСОБА_6 змінена підозра оголошена не уповноваженою на те органом досудового розслідування.

Порушення правил підслідності, у тому числі територіальної, може мати наслідком визнання доказів недопустимими.

При цьому, як зазначається в ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 грудня 2022 року (справа № 761/34746/17, провадження № 51-2455км, порушення вимог кримінального процесуального закону щодо територіальної підслідності, якщо воно не призвело до істотного порушення або звуження фундаментальних прав і свобод людини, не може слугувати підставою для автоматичного визнання доказів недопустимими.

Згідно з правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду. Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію. В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката. З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України). Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України. З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

У постанові Об`єднаної палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 640/5023/19 (провадження № 51-2917 кмо 20) наведено правовий висновок, згідно з яким постанова про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, її обґрунтування та вмотивування має бути предметом дослідження суду в кожному кримінальному провадженні, яке здійснюється з урахуванням його конкретних обставин. Результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих у результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору допустимості.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 26, 303, 304, 306, 307 КПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_3 на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову від 26 серпня 2024 року ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, частинами 2, 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 лютого 2024 року за № 0000003 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, частинами 2, 3 ст. 332 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата проголошення повного тексту ухвали - 14 год 40 хв 27 вересня 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1