Номер провадження: 11-сс/813/1036/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000036, внесеного до ЄРДР 04.04.2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене заступником начальника відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 серпня 2024 року включно.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з наступних підстав:

- пред`явлене повідомлення про підозру є необґрунтованим. Додані до клопотання матеріали не містять даних, які можуть свідчити щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення. Згідно протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 18.06.2024 року, у протоколі йде мова про якогось співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я « ОСОБА_8 », проте самого « ОСОБА_8 » ніхто зі свідків не бачив. Крім того, в обґрунтування підозри стороною обвинувачення надано протоколи НСРД, датовані 2023 роком, зазначене кримінальне провадження розпочато 04.04.2024 року, тобто вони є недопустимими доказами;

- стороною обвинувачення не надано доказів необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу. Слідчий суддя у оскаржуваному рішенні не наводить доказів, які можуть підтвердити існування встановлених ризиків;

- поза увагою суду залишалось те, що підозрюваний ОСОБА_8 , має міцні соціальні зв`язки, згідно довідки ОСББ «ОТТАВА 18/22», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з цивільною дружиною - ОСОБА_13 та малолітньою донькою - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Приймає участь у вихованні та забезпеченні свої малолітньої доньки - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання та роботи (працює, як волонтер тренером школи олімпійського резерву «Крижинка»).Навчається на стаціонарному відділенні у Національному університеті «Одеська морська академія»;

- слідчим суддею визначено непомірний розмір застави.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 23 години по 06 годину ранку наступної доби.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник апеляційну скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав ухвалу слідчого судді такою, що відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Заслухавши доповідь головуючого, доводи та пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав у повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

Відповідно до клопотання у провадженні ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 04.04.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 209 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 19.06.2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, у невстановлений в ході досудового слідства дату та час, але не пізніше 04.04.2024, при невстановлених обставинах, ОСОБА_15 , вирішив організувати протиправну злочинну схему, що полягала у підшуканні осіб, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану, та в подальшому за грошову винагороду організовувати незаконне переправлення таких осіб через державний кордон України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи, що для досягнення злочинного результату поза можливістю бути викритим є необхідним залучення інших осіб, ОСОБА_15 розробив план злочинних дій, та у не встановлений досудовим розслідуванням дату та час, залучив раніше знайомих йому ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , розкривши їм план та схему злочинної діяльності, вимоги законодавства України та способи усунення перешкод, а також їх функції, як учасників групи.

Відповідно до вказаного злочинного плану, підшукання осіб, які виявили бажання переміщення через державний кордон України, їх інструктаж, надання їм порад, вказівок та отримання і подальший розподіл грошових коштів покладався зокрема на ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 .

ОСОБА_8 , згідно відведеної йому ролі, при зустрічах представлявся співробітником ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, особисто при зустрічах, а також по телефону, надавав вказівки, поради стосовно усунення перешкод при незаконному перетині державного кордону України, консультував осіб, які замовляли у ОСОБА_15 та ОСОБА_16 документи, на підставі яких особи мають бути зняті з військового обліку, надавав вказівки щодо чітких правил поведінки таких осіб при незаконному перетині державного кордону України, виступав в ролі гаранта виготовлення вищенаведених документів.

Таким чином, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно - правових актів, ОСОБА_15 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, вирішив порушити суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів, з корисливих мотивів та вчинити кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04.04.2024, у ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел та план, що полягав у підшуканні осіб призовного віку, які бажали виїхати за межі державного кордону України, сприянні таким особам за грошову винагороду у виїзді, шляхом надання засобів - офіційних документів, серед яких: висновки військово-лікарських комісій, тимчасових посвідчень військовозобов`язаного, з внесеними до них відомостями про непридатність особи до військової служби за станом здоров`я, що є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та які надають право на безперешкодний виїзд за державний кордон України. Згідно вказаного плану, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 мали забезпечити оформлення для останніх таких офіційних документів, їх отримання та видачу таким особам.

Так, у невстановлений в ході досудового слідства час та місці, при невстановлених обставинах, ОСОБА_15 познайомився із громадянином ОСОБА_11 , під час спілкування з яким повідомив останньому, що за надання йому грошової винагороди у розмірі 7000 США може сприяти особам, які не мають законних підстав для виїзду за кордон в умовах воєнного стану в отриманні офіційних документів - висновків військово-лікарських комісій з подальшим оформленням тимчасових посвідчень військовозобов`язаних, які містять відомості стосовно непридатності осіб до військової служби за станом здоров`я з метою подальшого їх безперешкодного перетину державного кордону України. На що ОСОБА_11 повідомив, що в нього є декілька знайомих, серед яких ОСОБА_17 , які бажають виїхати за кордон.

В подальшому, розуміючи протиправність намірів ОСОБА_15 та його спільників, ОСОБА_11 та ОСОБА_17 звернулися до правоохоронних органів та діяв під контролем з метою викриття злочинної діяльності осіб, причетних до вказаного злочину.

Відтак, ОСОБА_16 разом із ОСОБА_15 , та залучивши до протиправної діяльності ОСОБА_8 , які незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, діючи за попередньою змовою, всупереч обов`язку неухильного дотримання вказаних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжуючи свої злочинні дії, повторно, 10.06.2024 о 18 год. 21 хв. у невстановленому місці зустрілися з ОСОБА_17 та домовилися з ним про сприяння в організації незаконного переправлення осіб через державного кордону України ОСОБА_17 , а також дев`яти його знайомими, шляхом надання засобів - офіційних документів, серед яких: висновки військово-лікарських комісій, тимчасових посвідчень військовозобов`язаного, з внесеними до них відомостями про непридатність особи до військової служби за станом здоров`я, що є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та які надають право на безперешкодний виїзд за державний кордон України, за грошову винагороду.

ОСОБА_15 повідомив, що вартість таких послуг становитиме 70 000 доларів США, на що ОСОБА_17 погодився. З метою переконання ОСОБА_17 у серйозності свої намірів, ОСОБА_8 , діючи, відповідно відведеної йому ролі, представляючись співробітником ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В ході зустрічі, ОСОБА_8 почав інструктувати шляхом надання порад, вказівок ОСОБА_17 стосовно його поведінки на пункті перетину державного кордону, та повідомив про необхідність вивчити симптоми захворювання, зазначеного в медичних документах, які в подальшому ОСОБА_15 , ОСОБА_16 йому нададуть для перетину державного кордону, а також назвав перелік документів, які необхідні для виготовлення документів, на підставі яких його та інших осіб буде знято з військового обліку.

18.06.2024 близько 13.50 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у транспортному засобі «Land Cruiser Toyota Prado» державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , ОСОБА_11 передав ОСОБА_15 та ОСОБА_16 раніше обумовлені ними грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США від ОСОБА_17 , після чого останні були затримані співробітниками правоохоронних органів, а їх злочинна діяльність припинена.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі ;«Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується наданими до клопотання, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.04.2024 року (а.с. 47-49); протоколами додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 24.04.2024 року, 18.06.2024 року (а.с. 50-52, 77-79); протоколом огляду і вручення грошових коштів від 07.05.2024 року (а.с. 54 -56); протоколами за результатами проведення НСРД від 29.04.2024 року, 06.05.2024 року (а.с.60-73); та іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Що стосується посилань захисника на відсутність у діях підозрюваного ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення , апеляційний суд наголошує на передчасності таких доводів, натомість, оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів - з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, надається судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на іншій стадії провадження - стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, при цьому, за результатами проведення судового розгляду також вирішенню підлягає питання стосовно наявності або відсутності в діях особи складу конкретного кримінального правопорушення, натомість, на теперішній час слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для застосування певного запобіжного заходу.

У той же час, слушним є посилання сторони захисту про те, що в ухвалі слідчого судді наявні посилання на протоколи НСРД, датовані 2023 роком, натомість, зазначене кримінальне провадження розпочато 04.04.2024 року, однак, вказане, на думку апеляційного суду, є технічною опискою, оскільки під час дослідження доказів, доданих до клопотання встановлено, що протоколи за результатами проведення НСРД в рамках вказаного кримінального провадження датовані 29.04.2024 року та 06.05.2024 року (а.с.60-73).

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, тому перебуваючи на волі останній, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Колегія суддів, звертає увагу, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Тому, апеляційним судом було ретельно вивчено особу підозрюваного, який раніше до кримінальної не притягувався, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, офіційно непрацевлаштований, наказом від 27.06.2024 року відрахований з Національного університеті «Одеська морська академія» у зв`язку з невиконанням навчального плану, що свідчить про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які можуть утримати останнього за місцем свого проживання. Крім того, за фактичними обставинами даного кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у здійсненні незаконних дій, направлених на переправлення громадян України за кордон, а тому, використовуючи набуті знання і навички, зможе безперешкодно незаконно перетнути державний кордон України;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у значній мірі підтверджується показаннями свідка, анкетні данні яких відомі підозрюваному, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо позитивної репутації підозрюваного за місцем проживання та навчання, а також перебування у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_13 , однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення. Натомість твердження захисника про те, що на утриманні у підозрюваного перебуває малолітня дитина - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційний суд, вважає голослівними, оскільки підозрюваний не має постійного прибутку та стабільного джерела доходу. При цьому, згідно свідоцтва про народження батьком зазначено - ОСОБА_18 .

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК України).

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25.04.2000 р. (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ані в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

На підставі вищенаведеного, очевидно, що застосування застави до підозрюваного не має бути надмірним тягарем і призвести до фактично скрутного матеріального становища останнього, оскільки це не є покаранням. Застава лише має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків на період досудового розслідування, тобто фактично перевірки слідчої версії. Варто звернути увагу на положеннях КПК України, відповідно до яких у клопотанні про застосування запобіжного заходу повинні міститись не тільки виклад обставин, на підставі яких обвинувачення дійшло до висновку про необхідність внесення застави, а і посилання на матеріали і докази, що підтверджують ці обставини. При цьому саме докази, а не лише припущення сторони обвинувачення, мають доводи співмірність для підозрюваного запропонованого розміру застави.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Апеляційний суд вважає слушним посилання слідчого судді на те, що характер інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, зокрема, той факт, що підозрюваний сприяв незаконному перетину державного кордону військовозобов`язаного під час дії воєнного стану, з корисливих мотивів, а також сума грошової винагороди за сприяння у незаконному переправлені осіб через державний кордон України, констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Тому, з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді що розмір застави для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків у разі її внесення.

Натомість, стороною захисту вищезазначені обставини не спростовані, а тому апеляційний суд не знаходить законних підстав для зміни розміру застави у бік зменшення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000036, внесеного до ЄРДР 04.04.2024 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3