ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/660/24 Справа № 712/9718/23 Категорія: ч.3 ст.286-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілих-захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Черкаси, з повною загальною середньою освітою, працюючу адміністратором татустудії ФОП ОСОБА_12 , не одружену, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 групи, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 8 (вісім) років.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 17.06.2023 по 19.06.2023 з урахуванням ч.5 ст.72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов заявлений прокурором Черкаської обласної прокуратури, в інтересах Держави, в особі Черкаської міської ради, Національної служби здоров`я України до обвинуваченої про відшкодування витрат на лікування - задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Національної служби здоров`я України кошти в сумі 13245,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Черкаської міської ради грошові кошти в сумі 10891,02 грн.

Цивільний позов, заявлений ОСОБА_10 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволити частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у відшкодуванні матеріальних збитків 7506 (сім тисяч п`ятсот шість) 80грн., та моральної шкоди у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) грн.

Цивільний позов, заявлений ОСОБА_13 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволити в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 у відшкодування матеріальної шкоди 16885грн., моральної 1000000 (один мільйон) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 5736 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у відшкодування коштів за правничу допомогу в сумі 40000грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.06.2023 на автомобіль «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 .

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обраний у вигляді особистого зобов`язання, покладено на останню обов`язки: незмінювати місця постійного проживання без повідомлення суду та з`являтися на вимоги суду.

Повернуто ОСОБА_14 заставу в сумі 134200 грн., сплачену на підставі ухвали Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.06.2023 за ОСОБА_7 , згідно квитанції Приват Банк № 0.0..1 від 19.06.2023, отримувач ТУ ДСАУ у Черкаській області. Реквізити для повернення: одержувач: ОСОБА_14 .

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що 16 червня 2023 року, близько 22 години 24 хвилини, керуючи технічно справним належним їй транспортним засобом - автомобілем «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч вимог п.п. 2.9 а), 21.11 б), 21.12, 21.13, 21.14, 21.15, 21.16 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 403 від 17.06.2023 та актом хіміко-токсикологічного дослідження № 667 від 20.06.2023 КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради», висновками експертів за результатами судово-медичних експертиз № 05-3-08/1553 від 31.07.2023 та № 02-01/775 від 28.08.2023, згідно яких у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий алкоголь в концентрації 1,14 проміле, що зумовлює легкий ступінь сп`яніння, перевозила на передньому пасажирському сидінні у вказаному транспортному засобі, без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, малолітню дитину, зріст якої менше 145 см, а саме ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку руками на власних колінах тримала, сидячи на передньому пасажирському сидінні пасажир ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_7 всупереч вимог п.п. 2.3 б), 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України України № 1306 від 10.10.2001, рухаючись по проїзній частині вулиці Святителя - Хірурга Луки зі сторони вул. Олексія Панченка в напрямку вул. Дахнівська в м. Черкаси, була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відволіклася від керуванням вказаним транспортним засобом та відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки у вигляді перешкоди для свого руху, яку вона об`єктивно та завчасно могла виявити, а саме на появу нерухомого об`єкту - автомобіля «Toyota Prius С» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований біля правого краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , передньою частиною до напрямку руху та у межах смуги руху автомобіля «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи технічну можливість зупинитися до зазначеної перешкоди та маючи технічну можливість вчинити безпечний об`їзд перешкоди, не вжила заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в подальшому під час об`їзду вказаної перешкоди не дотрималася безпечного інтервалу та поблизу будинку АДРЕСА_2 , передньою правою частиною керованого нею автомобіля «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 допустила наїзд на передню частину нерухомого автомобіля «Toyota Prius С» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в подальшому відбулося прикидання автомобіля «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 на лівий бік кузова, внаслідок чого спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження пасажиру ОСОБА_10 та смерть пассажира ОСОБА_15 , яка з місця події була доставлена до КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», де вона внаслідок отриманих них ушкоджень 26.06.2023 померла. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно висновку судово медичної експертизи № 03-01/537 від 25.07.2023 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння черепа, забою головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, що виникла внаслідок дії тупих предметів чи при ударі об такі предмети та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, не виключається можливість отримання вказаних тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 16.06.2023 в час та за обставин, вказаних в постанові про призначення експертизи, та перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 . Пасажир автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , згідно висновків судово-медичних експертиз № 02-01/701 від 10.08.2023 та № 02-01/763 від 28.08.2023 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та у вигляді синців обличчя, верхніх кінцівок, правого стегна, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності зникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи та могли виникнути за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи. Згідно з висновком експерта № СЕ-19/124-23/9658-ІТ від 28.08.2023, за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи, в діях водія автомобіля «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3,13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10. 10.2001 №1306, для виконання яких вона перешкод технічного характеру не мала. Допущені водієм ОСОБА_7 , яка керувала транспортним засобом автомобілем «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушення Правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 2.3.6), 2.9.а), 12.3, 13.1, 21.11 б), 21.12, 21.13, 21.14, 21.15, 21.16 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди та настанням її наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 та спричинення смерті потерпілої ОСОБА_15 .

Не погоджуючись із вироком суду в апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення і правильності кваліфікації її діяння, вважає, що вказаний вирок є незаконним, необґрунтованим, який підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду щодо наявності зазначеної пом`якшуючої покарання обставини - активне сприяння в розкриті кримінального правопорушення, жодним чином не мотивований та не грунтується на матеріалах кримінального провадження й не відповідає його фактичним обставинам.

В оскаржуваному рішенні суд не зазначив, у чому ж саме полягала активність та ініціативність обвинуваченої ОСОБА_7 у сприянні правоохоронним органам.

Водночас, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно органом досудового розслідування, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачена ОСОБА_7 не повідомила. Як під час досудового розслідувана, так і у ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні інкрмінованого кримінального правопорушення визнала частково; будучи присутньою під час слідчого експерименту від участі у ньому відмовилась. Відповідно, доказів, підтверджуючих факт сприяння ОСОБА_7 працівникам органу досудового розслідування та які, б слугували підставою для такого висновку, матеріали кримінального провадження не містять.

Як наслідок, суд застосував закон, а саме положення п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, який у даному кримінальному провадженні не підлягав застосуванню, що згідно ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Указана обставина - активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, як така, що безпідставно визнана судом в якості пом`якшуючої, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, при ухваленні оскаржуваного вироку судом допущено порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині вирішення питання долі речових доказів.

Судом не вирішене питання про долю частини речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, відомості про які були в розпорядженні суду, оскільки у ході судового розгляду стороною обвинувачення суду надано постанови про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження предметів в якості речових доказів, та відповідна інформація щодо речових доказів зазначена в обвинувальному акті.

За вказаних обставин, прокурор просить вирок районного суду змінити в частині визнання обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та в частині вирішенні питання про долю речових доказів через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Виключити з вироку посилання на наявність у ОСОБА_7 обставини, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Взяти ОСОБА_7 під варту у залі суду.

Доповнити вирок даними про вирішення долі наявних речових доказів у порядку ст. 100 КПК України, а саме: аудіо записи зі служби «102» від 16.06.2023, що приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження; картки виклику, карти виїзду працівників швидкої медичної допомоги, від 16.06.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , та аудіозапис виклику, що приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження; зразок крові ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що передано на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Черкаській області, знищити; медичну карту стаціонарного хворого № 11373 на ім`я ОСОБА_10 яку за минуванням потреби повернуто до КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» - залишити у вказаному закладі, копію медичної картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_15 № НОМЕР_3 , яку приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження. У решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку місцевого суду в частині покарання та просить застосувати ст.69 КК України, а вразі неможливості призначити мінімальний строк покарання, передбачений санкцією даної статті.

Зазначає, що суд надав не повну оцінку доказам по справі, які повинні грунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

В судовому засіданні під час допиту слідчого ОСОБА_16 було встановлено, що ОСОБА_17 була на слідчому експерименті без забезпечення правовою допомогою, що порушувало її право на захист ( дані вказаного слідчого експерименту покладені в судово-автотехнічну експертизу), але не підписала його, тому під час судового засідання стороною захисту було заявлено клопотання про допит понятих, які були присутні під час проведення вказаної слідчої дії.

Всі факти та обставини вчиненого кримінального правопорушення були встановлені самостійно судом, проте суд першої інстанції критично оцінив позицію сторони захисту в частині показів обвинуваченої Калюжиної в частині осліплення її дисплеєм телефону потерпілою ОСОБА_10 під час руху автомобіля, в результаті чого виникло ДТП.

Захисник вважає вирок суду першої інстанції надто суворий, оскільки не враховано показів самої потерпілої ОСОБА_10 та не досліджені всі обставини справи, а призначене покарання Калюжиній є явно несправедливим через його суворість.

При цьому захисник зазначає, що від самого початку досудового розслідування, Калюжина не уникала відповідальність і сама повідомила, що сиділа за кермом автомобіля, а також той факт який обтяжує її становище, це те, що перед тим як сісти за кермо вживала спиртні напої разом із потерпілою ОСОБА_10 , яка також була в стані алкогольного сп`яніння, про що прокурор взагалі не зазначив ніде навіть в обвинувальному акті.

ОСОБА_7 в повній мірі визнала свою вину, як сама зазначила в останній промові і щиро розкаялася у вчиненні кримінального правопорушення, зробила висновки, щодо даної події свого життя та повністю сприяла розкриттю всіх обставин події та давала викривальні покази відносно себе в судовому засіданні, а також намагалася усунути всі матеріальні збитки завдані нею і намагалася відшкодувати моральну шкоду.

Жодного разу стороною обвинувачення чи прокурором до суду не було надано жодних фактів порушення покладених на ОСОБА_7 обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Також зазначає, що ОСОБА_17 раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, підтримує стійкі соціальні зв`язки із своєю сім`єю, а тому є всі підстави для застосування положень ст.69 КК України.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_18 , просить залишити її без задоволення в частині зміни вироку щодо визнання обставини, яка пом`якшує покарання та взяття Калюжину під варту в залі суду. Просить дослідити письмові матеріали кримінального провадження та допитати слідчого ОСОБА_16 і понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

В запереченні на апеляційну скаргу захисника, прокурор вказує про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо не встановлення підстав для застосування Калюжиній положень ст.69 КК України, яких також не наведено в апеляційній скарзі сторони захисту. Також не ґрунтується на нормах кримінального процесуального закону вимога щодо дослідження письмових матеріалів кримінального провадження та допит понятих. За вказаних обставин просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав вимоги викладені в своїй апеляційній скарзі, а проти апеляційної скарги захисника заперечував, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи викладені в своїй апеляційній скарзі, а проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, вислухавши думку потерпілої, її захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані не в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.3 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілої.

В ході апеляційного розгляду захисники та обвинувачена відмовились від клопотання про допит слідчого та понятих і така відмова прийнята колегією суддів.

Апеляційна скарга захисника фактично зводиться до не згоди з призначеним Калюжиній покарання, в зв`язку з чим просить застосувати положення ст.69 КК України або призначити мінімальний строк покарання, передбачений ч.3 ст. 286-1 КК України

З апеляційної скарги прокурора слідує його незгода з встановленням пом`якшуючої покарання обставини - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та неповністю вирішено питання долі речових доказів.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційних скаргах захисника та прокурора не оспорюється висновок про доведеність винуватості та кваліфікації дій Калюжиної, яка визнала свою вину, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в повному обсязі, тому колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_17 про пом`якшення останній покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України або призначення мінімального покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.286-1 КК України безпідставними, з огляду на наступне.

При призначенні покарання, місцевий суд не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України. Врахував при цьому дані про особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, яка є інвалідом ІІ групи, вчинила тяжкий злочин, позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судима, вину визнала, що свідчить про її відношення до скоєного, думку потерпілої, яка просила залишити апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої без задоволення, часткове відшкодування матеріальної шкоди, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обтяжуючих покарання обставин, тому дійшов обґрунтованого висновку про призначення Калюжиній покарання в межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 8 років, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в розумінні положень ст.50 КК України.

Крім того призначене Калюжиній покарання у виді позбавлення волі, наближене до нижньої межі покарання, визначеного у санкції ч. 3 ст. 286-1 КК.

Колегія суддів не погоджується з встановленою судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , а саме: активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, тому доводи прокурора з цього приводу, є обґрунтованими.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Крім того, під активним сприянням розкриттю злочину в Пленумі ВСУ зазначено надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин спрви (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду від 24.04.2024 у справі 193/966/22).

Визнання обвинуваченою своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину Постанова ВС у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20).

Місцевим судом в оскаржуваному рішенні не зазначено, в чому саме полягала активність та ініціативність обвинуваченої у сприянні правоохоронним органам.

Усі обставини кримінального правопорушення були встановлені самостійно органом досудового розслідування, жодних нових фактів, ніж ті, які вже були встановлені, обвинувачена ОСОБА_21 не повідомила, тому немає підстав для визнання в якості пом`якшуючої покарання обставини - активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника, що діє в інтересах обвинуваченої Калюжиної, що вирок районного суду надто суворий, є всі підстави для пом`якшення останній покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (Постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Згідно з вимогами ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Обставинами, що пом`якшують покарання, слід вважати такі, що зазначені в ст. 66 КК України, а також інші подібні обставини, наявні в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень п.8 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що підстави для застосування вимог ст.69 КК України, як на тому наполягає захисник, відсутні.

Обставини про які вказує захисник, а саме те, що обвинувачена Калюжина одна несе відповідальність, хоча разом із потерпілою відпочивали, вживаючи спиртні напої, місцевим судом було враховано при призначенні покарання, яке наближене до мінімальної межі покарання, визначеного санкцією ч.3 ст.286-1 КК України.

Колегія суддів зауважує, що хоча кримінальне правопорушення Калюжиною вчинене з необережності проте, вчинено в стані алкогольного сп`яніння, яке спричинило тяжкі невідворотні наслідки у виді смерті малолітньої дитини.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував, що вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, водієм, який керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (наприклад, постанови Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19, провадження № 51-3198км21; від 23 лютого 2021 року у справі № 161/6929/18, провадження № 51-2087км20).

Колегія суддів зазначає, що ті позитивні дані про особу обвинуваченої Калюжиної, на яких акцентує захисник в апеляційній скарзі, а також той факт, що обвинувачена вчинила злочин, який відноситься до злочинів з необережною формою вини, обґрунтовано враховано судом першої інстанції під час обрання виду і розміру покарання, яке Калюжиній визначено в бік мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК, і за обставин цього кримінального провадження не знижують суспільної небезпеки вчиненого нею злочину настільки, щоб досягти мети покарання можливо було з пом`якшенням їй призначеного покарання.

При призначенні покарання Калюжиній суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону, а також принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Беручи до уваги обставини цього кримінального провадження, не має підстав вважати, що цілі покарання в даному випадку можуть бути досягненні шляхом визначення обвинуваченій більш м`якого покарання.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченій покарання за ч.3 ст.286-1 КК України саме в такому розмірі 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років ґрунтується на вимогах закону, а призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України або мінімальне покарання не буде відповідати загальним принципам призначення покарання та принципу справедливості.

При цьому колегія суддів зауважує, що призначений вид і розмір покарання повинен ґрунтуватися на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на

свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 110 КПК України судове рішення, як різновид процесуального рішення, що приймається у формі вироку, має відповідати вимогам, передбаченим ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України.

Є слушними доводи апеляційної скарги з приводу порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині вирішення питання долі речових доказів.

Приписами п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ч. 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, що належить вчинити з речовими доказами. Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Місцевим судом не в повній мірі вирішене питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні, відомості про які були в розпорядженні суду, оскільки у ході судового розгляду стороною обвинувачення надано постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження предметів в якості речових доказів, і відповідна інформація щодо речових доказів зазначена в обвинувальному акті.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції врахував низку обставин для визначення виду та розміру призначеного Калюжиній покарання, яке відповідає принципам справедливості, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визнання обставини, що пом`якшує покарання та вирішення питання стосовно долі речових доказів.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, ч.1 п.2 ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 серпня 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 в частині визнання обставини, що пом`якшує покарання та вирішення питання стосовно долі речових доказів - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 серпня 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 посилання на наявність у ОСОБА_7 обставини, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину.

Доповнити резолютивну частину вироку Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 даними про вирішення долі речових доказів відповідно до ст.100 КПК України, а саме:

- аудіо записи зі служби «102» від 16.06.2023, що приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження;

- картки виклику, карти виїзду працівників швидкої медичної допомоги, від 16.06.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , та аудіозапис виклику, що приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження;

- зразок крові ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що передано на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Черкаській області, знищити;

- медичну карту стаціонарного хворого № 11373 на ім`я ОСОБА_10 яку за минуванням потреби повернуто до КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» - залишити у вказаному закладі;

- копію медичної картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_15 № НОМЕР_3 , яку приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження.

В решті вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 серпня 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя -

Судді -