Провадження №1-кп/638/1679/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові в режимі відео конференції з Державною установою «Хролівський виправний центр (№140)» кримінальне провадження №0000840 від 10.04.2024з обвинувальним актом у відношенні :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Харкові, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого :

- 09.02.2023 вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривен, штраф сплачено;

- 05.10.2023 вироком Дзержинського райсуду м. Харкова за ст. 309 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі, з застосуванням приписів ст.ст. 75, 76 КК України, зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку - 1 рік та покладенням відповідних обов`язків;

- 14.08.2024 вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ст.ст. 125 ч. 1, 71 КК України до 2 років 10 днів обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-кримінального проступку, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України, -

за участю :

прокурора ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень, а саме : у сфері обігу психотропних речовин та проти життя та здоров`я особи, при цьому судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, діючи умисно, вчинив незаконне проникнення до житла, при наступних обставинах:

09 квітня 2024 року, близько 16:00 години, підсудний ОСОБА_4 перебував біля будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_6 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла потерпілого ОСОБА_6 , а саме до вищезазначеного будинку, з метою вчинення дрібної крадіжки належного потерпілому майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений не незаконне проникнення до зазначеного житла потерпілого ОСОБА_6 , без будь-якого дозволу та всупереч волі останнього, підсудний ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його протиправними діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, через не зачинені потерпілим ОСОБА_6 на замок вхідні двері, проник до приміщення зазначеного будинку, чим порушили особисті права мешканця вказаного будинку ОСОБА_6 , передбачені ст. 30 Конституції України, а саме право на недоторканість житла.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України визнав повністю. При цьому, підсудний ОСОБА_4 показав, що дійсно, при вищевказаних обставинах, викладених в зміненому обвинувальному акті, 09.04.2024, близько 16:00 години він перебуваючи на АДРЕСА_1 зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_6 , після чого вирішив вчинити крадіжку з його домоволодіння АДРЕСА_2 . Скориставшись відсутністю в будинку потерпілого, він через незачинені двері проник у приміщення будинку, звідки таємно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «Samsung A02S2» та з місця вчинення правопорушення з викраденим зник. Він розумів, що вчиняє крадіжку шляхом протиправного проникнення до житла потерпілого. Під час досудового розслідування викрадений телефон був вилучений співробітниками поліції. У вчиненні вказаного кримінального правопорушення свою вину визнає в повному обсязі, кається у скоєному, шкодує про те, що так трапилось.

Оскільки підсудний ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.

Органом досудового розслідування підсудному ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення-кримінального проступку, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України по факту порушення недоторканості житла потерпілого ОСОБА_6 за ознакою вчинення незаконного проникнення до житла потерпілого чи до іншого володіння особи.

Суд вважає за необхідне з обвинувачення підсудного ОСОБА_4 за ст. 162 ч. 1 КК України, виключити кваліфікуючу ознаку незаконного проникнення до іншого володіння особи, так як у судовому засіданні достеменно встановлено, що підсудний ОСОБА_4 , за обставин зазначених у зміненому обвинувальному акті, здійснив незаконне проникнення саме до житла потерпілого ОСОБА_6 , а не до іншого відокремленого від житла володіння потерпілого.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_4 за ст. 162 ч. 1 КК України кваліфіковані вірно, так як він своїми умисними діями вчинив незаконне проникнення до житла.

При визначенні підсудному ОСОБА_4 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення-кримінального проступку, данні про особу підсудного, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу психотропних речовин та проти життя та здоров`я особи, при цьому судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, не працює, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, має на утриманні двох дітей : неповнолітню доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання підсудного ОСОБА_4 судом визнається щире каяття.

Крім того, судом також враховується та обставина, що в результаті протиправних дій підсудного ОСОБА_4 наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настало, так як потерпілий ОСОБА_6 будь-яких претензій матеріального та морального характеру до підсудного не має.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання підсудного ОСОБА_4 судом не встановлено.

Вказані обставини скоєння підсудним ОСОБА_4 кримінального правопорушення-кримінального проступку, а також дані, які характеризують його особу, наявність судимостей за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу психотропних речовин та проти життя та здоров`я особи, небажання працевлаштуватися та в такий спосіб - вчинення дрібної крадіжки, забезпечувати свої матеріальні потреби, свідчать про аморальну та антисоціальну поведінку підсудного ОСОБА_4 , зухвале ігнорування ним правопорядку, нехтування загально прийнятних норм поведінки в суспільстві, не бажання стати на шлях виправлення та перевиховання, у тому числі і після засудження за вчинення попередніх кримінальних правопорушень, та наявність стійкого бажання у подальшому вчиняти кримінальні правопорушення, а тому на переконання суду, його протиправні дії становлять підвищену суспільну небезпеку, що свідчить про наявність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень, продовження злочинної поведінки та не досягнення визначеної приписами КК України мети кримінального покарання, що унеможливлює призначення йому менш суворих покарань, ніж обмеження волі, які передбачені санкцією ч. 1 ст. 162 КК України, або застосування приписів ст.ст. 75, 76 КК України, а також відсутність підстав для застосування приписів ст. 69 КК України.

Враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги вищевказані обставини, дані про особу підсудного ОСОБА_4 , обставин за яких було вчинено вказане кримінальне правопорушення-кримінальний проступок, наявність обставини, яка пом`якшує покарання підсудного - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання підсудного,обставини які є причиною вчинення кримінального проступку та наслідки протиправної діяльності підсудного, які не є тяжкими, відсутність у потерпілого ОСОБА_6 матеріальних претензій до підсудного, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудного можливо з призначенням йому міри покарання у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України, а саме у виді обмеження волі на відповідний строк, так як підсудний ОСОБА_4 потребує застосування найбільш суворого заходу державного примусу.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Підсудний ОСОБА_4 вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 14.08.2024 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення-кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, з застосуванням приписів ст. 71 КК України, до 2 років 10 днів обмеження волі.

Приймаючи до уваги, що підсудний ОСОБА_4 до постановлення вироку Ленінського райсуду м. Харкова від 14.08.2024, вчинив вказане кримінальне правопорушення-кримінальний проступок, суд вважає за необхідне остаточне покарання підсудному ОСОБА_4 призначити, у відповідності до приписів ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 14.08.2024.

Запобіжний захід у відношенні підсудного ОСОБА_4 на час постановлення вироку не обирався.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 08 листопада 2024 року.

На виконання вироку Ленінського райсуду м. Харкова від 14.08.2024, підсудний ОСОБА_4 з 09.10.2024 відбуває призначене вироком суду покарання у виді обмеження волі в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)».

Суд вважає за необхідне, у відповідності до приписів ст.ст. 70, 72 КК України підсудному ОСОБА_4 повністю зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного для відбуття за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, покарання відбуте за попереднім вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 14.08.2024, а саме з 09 жовтня 2024 року по 07 листопада 2024 року включно.

Потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений, у зв`язку з поверненням майна, яке було викрадене підсудним ОСОБА_4 та відсутністю будь-яких претензій до останнього.

При проведенні судово-товарознавчої експертизи, щодо визначення вартості належного потерпілому ОСОБА_6 мобільного телефону ТМ «Samsung A02S2», експертом державної спеціалізованої установи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» були витрачені кошти в сумі 2271 гривен 84 копійки, які цільовим призначенням були виділені цієї установі з Державного бюджету України, та які судом відносяться, у відповідності зі ст. 122 КПК України, до процесуальних витрат.

Однак, суд вважає, що дані документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта не підлягають стягненню з підсудного ОСОБА_4 і підлягають віднесенню на рахунок держави, тому що у відповідності до ст. 124 КПК України, витрати на проведення експертиз, підлягають стягненню з засудженого на користь експертної установи, лише при ухвалені судом обвинувального вироку, між тим, як стороною обвинувачення підсудному ОСОБА_4 не пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення проти належної потерпілому ОСОБА_6 власності.

Вказана правовий висновок викладений в Постанові ОП ККС ВС від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.04.2024, з метою збереження речових доказів, було накладено арешт на належне потерпілому ОСОБА_6 майно-мобільний телефон ТМ «Samsung A02S2», який був викрадений підсудним ОСОБА_4 під час вчинення дрібної крадіжки.

Приймаючи до уваги, що вказане майно не відповідає ознакам майна, визначеним в ч. 1 ст. 96-2 КК України, як таке, що підлягає спеціальної конфіскації, так як належить потерпілому ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне, відповідно до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати арешт щодо зазначеного майна.

Речовий доказ : належний потерпілому ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «Samsung A02S2», який перебуває у потерпілого на відповідальному зберіганні, - підлягає залишенню потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення- кримінального проступку, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у виді 2 років обмеження волі.

У відповідності до приписів ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 14.08.2024, остаточно ОСОБА_4 призначити до відбуття покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі, з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Запобіжний захід у відношенні засудженого ОСОБА_4 , на час постановлення вироку, не обирався.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 08 листопада 2024 року.

На підставі приписів ст.ст. 70, 72 КК України засудженому ОСОБА_4 в строк знов призначеного покарання повністю зарахувати покарання, відбуте ним за вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 14.08.2024, а саме з 09 жовтня 2024 року по 07 листопада 2024 року включно.

Процесуальні витрати, що полягають із витрачених експертною установою при проведенні судово-товарознавчої експертизи коштів у сумі 2271 гривен 84 копійки, - віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.04.2024 на належне потерпілому ОСОБА_6 майно-мобільний телефон ТМ «Samsung A02S2».

Речовий доказ : належний потерпілому ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «Samsung A02S2», - залишити потерпілому за належністю.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України, може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_4 , в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок постановлено в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1