САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1944/24
Провадження № 1-кп/726/125/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 17.04.2024 року, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернівці, українця, громадянина України, раніше не судимого, з середньо-технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, обіймає посаду стрільця-санітара 1-го відділення 1-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкту № 99) 3-го стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдата, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, обіймаючи згадану вище посаду стрільця-санітара 1-го відділення 21-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкту № 99) 3-го стрілецького батальйону Національної гвардії України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, в порушення вимог Конституції та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, свідомо скоїв кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), що виразилося в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.

Так, 23.03.2024 о 14:24 год. на плацу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташований по АДРЕСА_2 т.в.о. заступником командира частини по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_6 , на шикуванні підрозділу у присутності інших військовослужбовців та офіцерів зазначеної військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдату ОСОБА_4 , оголошено, шляхом зачитування в голос, письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 № 208 «Про організацію виконання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.03.2024 №138», яким солдату ОСОБА_4 наказано 24.03.2024 до 12:00 вибути із пункту постійного розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) до навчального центру НГ України, військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) для участі у бойовому злагодженні РГр військової частини НОМЕР_1 .

Після чого, т.в.о. заступником командира частини по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_6 у присутності тих же військовослужбовців Національної гвардії України усно віддано наказ солдату ОСОБА_4 отримати документи та вибути з розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 до навчального центру НГ України, військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) для участі у бойовому злагодженні РГр військової частини НОМЕР_1 .

Однак, солдат ОСОБА_4 , у вищевказаний час та місці, тобто 23.03.2024, перебуваючи на плацу, що розташований на території АДРЕСА_2 , під час шикування, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 6 Закону України «Про Національну гвардію України», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 28, 29, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, в усній формі відкрито відмовився виконувати згаданий письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2024 №208 «Про організацію виконання наказу командувача Національної гвардії України від 19.03.2024 №138», яким солдату ОСОБА_4 наказано вибути до навчального центру НГ України військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) для участі у бойовому злагодженні РГр військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу віддані у встановленому Законом порядку, уповноваженими командирами (начальниками), в межах їх повноважень, не суперечили чинному законодавству, не носили в собі злочинного змісту, були сформульованими чітко і не допускали подвійного тлумачення, не були пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_4 , а відтак підлягали беззастережному та неухильному виконанню останнім у встановлений строк, тобто щодо його вибуття 23.03.2024 з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та прибуття до навчального центру НГ України, військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) для участі у бойовому злагоджені РГр військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, органом досудового слідства ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями, які виразилися в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 402 КК України, визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, просив суворо не карати. Підтвердив, що дійсно не виконав наказ т.в.о. командира ОСОБА_6 про вибуття з розташування військової частини НОМЕР_1 до навчального центру, військової частини НОМЕР_2 для участі у бойовому злагодженні РГр військової частини НОМЕР_1 та бажає надалі продовжувати службу з ЗСУ.

Прокурор у судовому засіданні запропонував порядок дослідження доказів, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України та просив суд визнати винним ОСОБА_4 та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його, як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому цілком зрозумілі.

Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду добровільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 402 КК України, а саме: відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України. .

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_4 .

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд враховує визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та даних, що характеризують особу винного, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі.

Також враховуючи, що ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненому, а також те, що він несе службу в Збройних Силах України і надалі бажає продовжувати нести службу, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто без ізоляції від суспільства, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;

- повідомляти командира військової частини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зміну місця проживання.

Речові докази, а саме: компакт диск із відео файлом залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст. 473, 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1