Номер провадження: 11-сс/813/1348/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000100 від 07.12.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернігів, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді заступника командира десантно-штурмової роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант»,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 року було задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 та до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01.10.2024 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та звільнити його з-під варти на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ОСОБА_6 добровільно з`явився до слідчого, заявив про бажання проходити військову службу, про що свідчить його письмова заява від 10.07.2024 року. Крім того підозрюваний зобов`язався прибувати до слідчого за викликом.

На службу ОСОБА_6 прибув добровільно у 2022 році, приймав участь у бойових діях.

Перед тим, як покинути військову частину приймав участь у штурмових заходах, був морально виснажений та погано себе почував.

Ризики того, що ОСОБА_6 може ухилитись від слідства та вчинити інше кримінальне правопорушення наразі не доведені.

ОСОБА_6 визнає свою провину, щиро кається, має міцні соціальні зв`язки - мати, дружину та неповнолітню дитину, які знаходяться на його утриманні.

Крім того слідчий суддя визначив непомірний розмір застави для підозрюваного.

Захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

До початку судового засідання захисник ОСОБА_5 надіслала заяву, в якій просила розглянути апеляційну скаргу без її участі. Також повідомила апеляційний суд про те, ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 17.09.2024 року ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою і на теперішній час кримінальне провадження відносно нього призначено до судового розгляду.

Прокурор про причини неявки апеляційний суд не повідомила.

Згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без її участі та без участі прокурора.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він о 08 годинні 01.10.2022 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та продовжує ухилятися від військової служби дотепер, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

07.06.2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема матеріалами службового розслідування, результати якого затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 , допитами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст. 87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, в якій суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінального переслідування.

Вказаний ризик є цілком обґрунтованим і з огляду на те, що ОСОБА_6 підозрюється в вчиненні військового злочину в умовах воєнного стану, і у випадку доведеності його вини за результатами судового розгляду, при призначенні покарання суд буде позбавлений можливості звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що у даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки він обґрунтовано підозрюється у тому, що будучі військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, допустив грубе порушення військової дисципліни, як одного із основних принципів будови Збройних Сил України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_6 та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Разом з тим апеляційний суд враховує, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000100 завершено і обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 був скерований на розгляд до Саратського районного суду Одеської області.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 17.09.2024 року під час підготовчого судового засідання ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою до 15.11.2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого суддіКиївського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000100 від 07.12.2022 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4