ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/417/24 Справа № 694/2693/24 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» - адвокат ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно, подане під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000256, внесеного до ЄРДР 15 жовтня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України,-

в с т а н о в и в :

16 жовтня 2024 року до слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області звернувся дізнавач СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 із клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «Ford» модель «Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , який належать організації АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз», який було вилучено під час огляду місця події 16.10.2024 в період часу з 08:30 год. по 09:00 год. на автодорозі Н-16, сполученням м. Золотоноша- м. Черкаси м. Сміла м. Умань, 106 км, який визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином цим майном, використовувати його та вчиняти будь-які дії по відчуженню і зміні власників цього майна, на час проведення досудового розслідування, визначивши місцем зберігання транспортного засобу - територію ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області (адреса: вул. Волонтерська, 24, м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області).

В обґрунтування клопотання посилається на те, що сектором дізнання Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000526 від 15.10.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

15.10.2024 близько 17:04 годин до чергової частини Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від механіка газової служби Черкаської філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України» ОСОБА_11 про те, що по АДРЕСА_1 представники АТ «Черкасигаз» самоправно вивезли майно, а саме транспортний засіб марки «Ford» модель «Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відомості за даним фактом 15.10.2024 внесено до ЄРДР під № 00000526, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

16.10.2024 у період часу з 08:30 год. по 09:00 год. було проведено огляд місця події на автодорозі Н-16, сполученням м. Золотоноша - м. Черкаси м. Сміла м. Умань, та на 106 км. вказаної автодороги, а саме на узбіччі дороги з правої сторони в напрямку м. Черкаси було виявлено транспортний засіб марки «Ford» модель «Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , та, в подальшому, вилучено до ВПД №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області за адресою: вул. Волонтерська, 24, м. Шпола Звенигородського району Черкаської області.

Вилучене майно постановою дізнавача Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги, що вищевказаний автомобіль є речовим доказом та може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, який в подальшому може бути використаний як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, що являється тимчасово вилученим майном, є об`єктом кримінального проступку, у встановленому порядку визнаний речовим доказом у провадженні, тому згідно ст.170 КПК України на нього повинен бути накладений арешт.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2024 клопотання - задоволено частково.

Накладено арешт на вилучений 16.10.2024 під час огляду місця події транспортний засіб - автомобіль марки «Ford» модель «Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , власником якого є АТ «Оператор газорозподільної сисеми «Черкасигаз», що розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. М. Залізняка (Громова),142, з метою забезпечення збереження речових доказів, на час досудового розслідування та накладено заборону відчуження без позбавлення права користування вказаним автомобілем, та передано вказане майно власнику, або ж особі, яка має право користуватися вказаним майном на достатній правовій підставі на відповідальне зберігання із забороною його відчуження.

В решті клопотання - відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначила, що надані докази дають достатні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, а зазначене майно (автомобіль) було безпосереднім об`єктом даного правопорушення, відтак може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вчинення кримінального правопорушення, а тому накладення на нього арешту у рамках вказаного кримінального провадження є необхідним для з`ясування всіх обставин справи і запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий суддя, з метою збереження речового доказу в стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, а також з метою тимчасового позбавлення можливості відчужувати вказане майно, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Ford» модель «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 на час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та вважає необгрунтованим необхідність поміщення вказаного транспортного засобу на територію ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

Слідчий суддя вважав за можливе повернути майно, яке було вилучене під час огляду місця події 16.10.2024 на зберігання власнику, або ж особі яка має право користуватися вказаним майном на достатній правовій підставі, зобов`язавши забезпечити збереження майна, на яке накладено арешт, заборонивши вчиняти будь-яких дії по відчуженню і зміні власників цього майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» подало апеляційну скаргу, вважаючи оскаржувану ухвалу необгрунтованою, просило скасувати ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2024 року та постановити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначало, що арештоване майно належить на праві власності АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» і керували транспортним засобом уповноважені співробітники АТ «Черкасигаз», а тому дії співробітників АТ «Черкасигаз» щодо користування належним йому транспортним засобом, яке мало місце 15.10.2024, не можуть бути кваліфіковані як вчинені всупереч установленому законом порядку.

Зауважує, що матеріали клопотання не містять жодних фактичних відомостей щодо спричинення будь-якої шкоди, і зокрема значної, інтересам громадян, державним чи громадським інтересам чи інтересам власника, що є обов`язковою ознакою для кваліфікації правопорушення за ст. 356 КК України.

Зазначає, що спірні правовідносини між АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» та ТОВ «Газорозподільні мережі України» з приводу нібито укладеного договору оренди №149-РД/23, знаходяться в площині цивільно-правових відносин між двома господарюючими суб`єктами та мають вирішуватися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вказує, що слідчим суддею вищенаведене не взято до уваги, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав як для тимчасового вилучення, так і для арешту майна.

Окремо зазначає про відсутність критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України для речових доказів щодо арештованого автомобіля.

Зокрема, постанова дізнавача про визнання вилученого майна речовим доказом від 15.10.2024, не містить жодного обгрунтування того, яке доказове значення для кримінального провадження має вилучене майно; чого не містить і клопотання про арешт майна.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, в повній мірі відповідають зазначеним вимогам.

Як встановлено слідчим суддею та вбачається із матеріалів клопотання, СВ Звенигородського РВП ГУНП у Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 15.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

16.10.2024 дізнавачем було проведено огляд місця події узбіччя автодороги Н-16 сполученням м. Золотоноша- м. Черкаси м. Сміла м. Умань, та на 106 км. вказаної автодороги, а саме на узбіччі дороги з правої сторони в напрямку м.Черкаси, де було оглянуто та вилучено транспортний засіб автомобіль марки «Ford» модель «Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN-код НОМЕР_2 , що підтверджується протоколом огляду місця події.

Вилучене майно постановою дізнавача СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 від 16.10.2024 у кримінальному провадженні № 0000526 визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні та транспортний засіб передано на зберігання на території ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Приписами ч.1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В такому випадку, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 4 статті 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи клопотання про арешт майна, внесене в межах даного кримінального провадження слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обгрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0000526 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, правильно врахував, що надані докази дають достатні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, а транспортний засіб марки «Ford» модель «Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , був безпосереднім об`єктом даного правопорушення, відтак може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вчинення кримінального правопорушення, тому накладення на нього арешту у рамках вказаного кримінального провадження є необхідним для з`ясування всіх обставин справи і запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На переконання колегії суддів, клопотання дізнавача про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту (події) вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для ймовірного пред`явлення в подальшому обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів та можуть зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що являється тимчасово вилученим майном, які є об`єктом кримінального проступку і у встановленому порядку визнані речовими доказами у провадженні.

З урахуванням вказаних обставин та з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля марки марки «Ford» модель «Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз», оскільки незастосування арешту може призвести до знищення майна.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

16.10.2024 постановою дізнавача СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000526, автомобіль марки «Ford» модель «Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , жовтого кольору, VIN-код НОМЕР_2 -визнано речовим доказом.

Таким чином, вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, може бути об`єктом протиправних дій, передбачених особливою частиною КК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання вилученого майна від 16.10.2024 на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

На переконання колегії суддів, враховуючи обставини справи, обраної органом досудового розслідування кваліфікації протиправної діяльності, спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони відчуження, без позбавлення права користування вказаним автомобілем та передання вказаного майна власнику або ж особі, яка має право користуватися вказаним майном на достатній правовій підставі на відповідальне зберігання із забороною його відчуження, буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Колегія суддів вважає, що саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна або ж особи, яка має право кристуватися вказаним майном на достатній правовій підставі.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що, у подальшому, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст.174 КПК України.

Посилання скажника в апеляційній скарзі, що постанова дізнавача про визнання вилученого майна речовим доказом від 15.10.2024 не містить жодного обгрунтування того, яке доказове значення для кримінального провадження має вилучене майно, є необгрунтованими, оскільки предметом розгляду слідчого судді є саме клопотання про накладення арешту.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясувала всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418,419, 422 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно, подане під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000256, внесеного до ЄРДР 15 жовтня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4