№ 1-896/04
№ 1/755/11/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підсудної ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Чернігівської обл., м. Чернігів, громадянку України, українку, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у рамках кримінальної справи № 1-896/04, матеріали якої, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2024 року відновленні, як втрачені,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2024 року про відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи № 1-896/04, ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, у серпні 2003 року, вступила в злочинну змову зі ОСОБА_5 на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства та реалізуючи спільний злочинний намір, 05.09.2003 року останні орендували собі під житло на три доби квартиру АДРЕСА_2 та отримали ключі від вхідних дверей. Того ж дня, ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, та ОСОБА_5 дали в рекламне видання оголошення про здачу квартири в оренду на довготривалий термін з помісячною платою 130 доларів США, після чого, виготовили декілька дублікатів ключів від вхідних дверей.

Наступного дня, 06.09.2003 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, та ОСОБА_5 в офісі ТОВ «Вега-рієлті» за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом обману переконали ОСОБА_7 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_2 та уклали з останнім договір оренди вказаної квартири, отримавши від потерпілого плату в розмірі 130 доларів США, що на день вчинення злочину становило 693 гривні 09 копійок. Заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошима ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, та ОСОБА_5 , розпорядились ними на власний розсуд.

Того ж дня, 06.09.2003 року, з 14 години до 17 години, ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 шляхом обману переконали ОСОБА_8 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження вказаною квартирою та уклали з останнім договір оренди. Отримавши від потерпілого за оренду квартири плату в розмірі 250 доларів США, що на день вчинення злочину становило 1332 гривні 87 копійок, ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, ОСОБА_5 повторно заволоділи шляхом обману та зловживання довірою чужим майном і розпорядились ним на власний розсуд.

06 вересня 2003 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 шляхом обману переконали ОСОБА_9 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження вказаною квартирою та уклали з останнім договір оренди. Отримавши від потерпілого за оренду квартири плату в розмірі 100 доларів США, що на день вчинення злочину становило 533 гривні 15 копійок, ОСОБА_6 , яка була засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, та ОСОБА_5 повторно заволоділи шляхом обману та зловживання довірою чужим майном та розпорядились ним на власний розсуд. Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

Захисником ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 було подане письмове клопотання про звільнення останньої від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 , з початку військової агресій РФ та оголошення військового стану в країні, як і більшість цивільних жінок та дітей, 12 березня 2022 року виїхала за межі країни та попросила статус біженця у Німеччині, після чого, вона неодноразово приїжджала в Україну та поверталася потім у Німеччину. Також, ОСОБА_5 з моменту отримання закордонного паспорту, а саме з 12 жовтня 2018 року, вільно виїжджала за кордон 4 рази - у 2021 році в Єгипет, 12 березня 2022 року в Німеччину, у січні 2023 року в Німеччину, у квітні 2023 року в Німеччину, у серпні 2023 року в Німеччину, та в подальшому, вільно поверталася в Україну. Однак, 22 грудня 2023 року, о 09 годині 50 хвилин, при поверненні в Україну, у пункті пропуску «Шегині» ОСОБА_5 була затримана співробітниками прикордонної служби, на підставі того, що відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2004 року в справі №1-896/04 вона перебуває в розшуку. Після складання протоколу про затримання ОСОБА_5 разом з копією протоколу про її затримання була вручена вказана постанова від 24 вересня 2004 року. Згідно зі змісту вищевказаної постанови, суд постановив: змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з підписки про невиїзд з постійного місця проживання на утримання під вартою в Київському СІЗО Державного Департаменту України з питань виконання покарань; виділити кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 в окреме провадження; оголосити розшук ОСОБА_5 ; провадження у справі зупинити до розшуку підсудної; виконання даної постанови в частині розшуку підсудної та зміни їй запобіжного заходу покласти на Дніпровське РУ ГУ МВС України у місті Києві. З 23 грудня 2023 року ОСОБА_5 утримувалася під вартою в Київському СІЗО, а 28 грудня 2023 року, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва, скасовано застосований відносно останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та 29.12.2023 року її було звільнено з-під варти в ДУ «Київський слідчий ізолятор». Таким чином, на цей час, ОСОБА_5 розшукана, від явки до суду не ухиляється, бажає за першим викликом з`явитися до суду та закінчити судове провадження відносно неї кінцевим процесуальним судовим рішенням у кримінальній справі за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Підсудна ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, що відповідно до ч. 4 ст. 12 УКК України, є нетяжким злочином. Однак, із дня вчинення ОСОБА_5 злочину минуло вже більше 19 років, у зв`язку з чим, остання підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 49 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та підсудна ОСОБА_10 підтримали клопотання та остання прохала звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу закрити, повідомивши, що всі наслідки прийняття такого рішення їй відомі та зрозумілі.

Прокурор проти заявленого захисником клопотання не заперечував.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання захисника, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 11 розділу ХІ КПК України (у редакції 2012 року), кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак при розгляді даної справи судом застосовуються положення Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року, а також положення Кримінального кодексу України станом на час вчинення злочину.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до наявних даних, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», з якої вбачається, що закриття кримінальної справи із звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише у разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України. Відповідно до п. 8 вказаної постанови слідує, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства та суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого.

Згідно зі ст. 11-1 КПК України (у редакції 1960 року), таке звільнення є обов`язковим за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 5. ч. 1 ст. 7-1 КПК України (у редакції 1960 року), провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (у редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені у пред`явленому обвинуваченні, події злочину мали місце 05-06 вересня 2003 року, відтак, із дня вчинення ОСОБА_5 злочину минуло більше п`ятнадцяти років.

Закінчення вказаного строку, відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст. ст. 7-1, 11-1 КПК України (у редакції 1960 року), є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи.

Водночас, судом перевірено обмеження застосування давності, передбачені ч. ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків, особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Так, суду надано витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», відповідно до якого, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості щодо ОСОБА_5 відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 КК України, давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Однак, злочин, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 , не відносяться до категорій, згаданих законодавцем у ч. 5 ст. 49 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Дана кримінальна справа була зупинена на підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2004 року, згідно якої ОСОБА_5 було оголошено в розшук та змінено запобіжний захід на взяття під варту.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2023 року ОСОБА_5 скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнено з-під варти, у зв`язку з тим, що минули загальні строки давності, визначені ч. 2 ст. 49 КК, та відсутня потреба для подальшого утримання під вартою останньої.

Так, слід врахувати роз`яснення п. 8 постанови пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, коли минули певні строки давності, відповідно до ст. 11-1 КПК України (у редакції 1960 року), є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Таким чином, судом встановлено, що з дати вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме 05-06 вересня 2003 року, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 минуло понад п`ятнадцять років, а тому клопотання захисника є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України (у редакції 1960 року), якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя постановою, закриває справу.

Оскільки, судом встановлено наявність підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, суд приходить до висновку про можливість закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (у редакції 1960 року).

Також, суд звертає увагу на п. 15 Розділу XІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 року), апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Так, згідно ч. 4 ст. 282 КПК України (у редакції 1960 року), на постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (в редакції 1960 року), Розділом XІ «Перехідні положення» КПК України (у редакції 2012 року), суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, а кримінальну справу - закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи діб з моменту її проголошення.

Головуючий суддя: