"02" жовтня 2024 р. Справа № 363/1244/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 (відеоконференція)

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001584 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.301 КК України,

встановив:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001584 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 301 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене обвинуваченою особою та зупинення судового розгляду на підставі п. 2 ч. 3 ст. 4792 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання свого захисника підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор заперечувала проти закриття кримінального провадження, просила у задоволенні клопотань відмовити, зазначивши, що Законом України від 18 лютого 2021 року №1256-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства внесені зміни до ККУ, відповідно до яких виключено ч. 4 ст. 301 ККУ за одночасним введенням ст. 3011 ККУ відповідно до зазначених змін, а саме в розповсюдженні дитячої порнографії.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 4792 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2- частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у разі якщо втратив чинність закон, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

При вирішенні питання щодо можливості закриття кримінального провадження з цієї підстави суду обов`язково необхідно з`ясувати, чи дійсно має місце декриміналізація діяння, в якому обвинувачується особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 3 КК України, кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0001584 ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, тобто в розповсюдженні предметів порнографічного характеру у вигляді відеопродукції, в тому числі тих, що містять дитячу порнографію.

17.03.2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Ланцаротської конвенції)» № 1256-ІХ, яким частини 4 та 5 статті 301 КК України виключено та одночасно уведено до цього Кодексу ст. 301-1. Даний закон прийнято з метою наближення національного законодавства до європейських стандартів захисту дітей від сексуальної експлуатації та насильства.

Законом № 1256-ІХ одночасно з виключенням із статті 301 КК України частин 4 та 5 Кримінальний кодекс України доповнено статтями 301-1 та 301-2, які передбачають кримінальну відповідальність, зокрема, за примушування неповнолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії, вчинене за попередньою змовою групою осіб та проведення видовищного заходу сексуального характеру за участю неповнолітньої особи.

Таким чином, законодавцем не декриміналізовано вищезазначені діяння обвинуваченого як такі, а визначено як окремі склади злочинів.

Ухвалення вказаного Закону №1256-ІХ обґрунтовано недосконалістю нормативно-правової бази України у сфері захисту дітей від сексуальної експлуатації, внесенням змін, які дозволять наблизити українське законодавство до європейських стандартів у цій сфері. Зміст вказаних вище змін до КК свідчить про прагнення законодавця здійснити диференціацію кримінальної відповідальності у сфері громадського порядку та моральності, втілений намір посилити відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, вчинених щодо неповнолітніх, та виокремити їх в окремій статті, не декриміналізувати їх.

Закони про кримінальну відповідальність, що приймаються на доповнення КК, включаються до нього з відповідною нумерацією статті, де кримінально-правові норми та статті КК співвідносяться між собою як зміст і форма.

Так, у абз. 3 п. 2, абз. 4 п. 3 мотивувальної частини рішення № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року Конституційний Суд України офіційно розтлумачив положення ст. 58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

Таким чином, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Виходячи з викладеного та, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі це поширення нового кримінального закону, яким скасована злочинність діяння або пом`якшена кримінальна відповідальність, на осіб, які вчинили відповідне діяння до набрання таким законом чинності.

Частина 3 ст. 5 КК України передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який частково пом`якшує відповідальність, а частково її посилює, має зворотну дію в часі лише у тій частині, яка пом`якшує відповідальність.

Тобто, коли зміни в диспозиції статті спрямовані на посилення відповідальності, а в санкції - на її пом`якшення, зворотну дію мають лише зміни в санкції норми. Коли у новому законі передбачена спеціальна стаття, що передбачає відповідальність за діяння, яке за старим законом кваліфікувалось за більш загальною статтею, а санкція, встановлена у цій новій, спеціальній статті, є більш суворою, то діяння має кваліфікуватися за старим законом.

Декриміналізація діяння, тобто скасування його злочинності, полягає у такій зміні кримінального закону, внаслідок якої дія або бездіяльність, які раніше визнавалися злочином, переводиться до категорії незлочинних, тобто визнається правомірним або правопорушенням іншого виду (адміністративним, цивільним тощо).

Висновок про те, чи скасовує закон про кримінальну відповідальність злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, чи навпаки - встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, можна робити лише в контексті конкретних обставин справи, щодо конкретного діяння та конкретної особи.

Отже, виключення з Кримінального кодексу України ч. 4 та ч. 5 ст. 301 при одночасному доповненні його статтями 301-1 та 301-2 абсолютно не означає що діяння, яке інкримінується обвинуваченому, втратили свою суспільну небезпечність.

З огляду на вказане вище, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст.284, 286, 337, 369, 372, 479-2 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 07.10.2024 року о 14 годині 30 хвилин.

Головуючий ОСОБА_1