Справа№ 953/2618/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресую: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,-

встановив:

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» 735/2023 від 06.11.2023, затвердженого Законом № 3430-IX від 08.11.2023, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 16.11.2023 на 90 діб.

08.12.2023 ОСОБА_5 , який відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовозобов`язаним під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття 12.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані заявитись до військової частини, або збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Так, 12.12.2023, ОСОБА_5 маючи прямий умисел, спрямований на ухилення від мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби згідно довідки військово-лікарської комісії № 1/2223 від 11.12.2023, без поважних на те причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначену дату.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, вважав, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення за ст. 336 КК України, просив виправдати, пояснивши суду, що дійсно він отримав повістку для прибуття 12.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 . 12.12.2023 вранці о 07-30 годині, він разом зі своїм братом ОСОБА_6 прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та приніс довідки щодо інвалідності його матері, виписки з історії хвороби матері та його брата, які підтверджували те, що він є єдиним хто опікується ними, у зв`язку з чим не може проходити військову службу. Пояснив, що РТЦК було зачинено, але до них вийшла дівчина у військовій формі, якій він віддав медичні довідки, однак до приміщення РТЦК його не пустили, а тому він поїхав додому. Повідомив, що ВЛК він проходив, признаний придатним до військової служби. Зазначив, що з 15.06.2004 він проходив альтернативну (невійськову) службу, а саме був зарахованим робочим по догляду за тваринами, та з 14.09.2006 був звільнений від проходження у зв`язку із закінченням її строку, про що є відмітка у паспорті, а тому він не може бути військовозобов`язаним, та призов його на військову службу незаконний.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, встановлені судом обставини повністю підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:

-показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , який повідомив суду, що станом на 12.12.2023 та на теперішній час він працює у Київському РТЦК. До його повноважень входить безпосереднє спілкування з особами, які призвані для проходження військової служби. До нього звертаються з заявою про оновлення даних, а він надає направлення на проходження ВЛК. Гордієнка він пам`ятає, знає, що він пройшов ВЛК та згідно висновку, з поміткою про середній ступінь міопії, був придатний для проходження військової служби. Хто видавав бойову повістку ОСОБА_8 він не пам`ятає, 12.12.2023 особисто ОСОБА_8 в приміщенні Київського РТЦК він не бачив;

- показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , яка повідомила суду, що працює старшим офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 вона знає, виписувала йому бойову повістку про прибуття 12.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 . 12.12.2023 ОСОБА_8 за повісткою до РТЦК не з`явився, на телефоні дзвінки не відповідав, за своєю адресую не перебував. Згідно висновку ВЛК він був придатний для проходження військової служби, обмежено. Зазначила, що після неявки за повісткою особи, вона надає пакет документів юристу, а він повідомляє про це відповідні органи. Станом на 12.12.2023 ОСОБА_8 був військовозобов`язаний, та його посилання на проходження ним альтернативної військової служби, не розповсюджується під час мобілізації. Повідомила, що медичні документи своєї матері, ОСОБА_8 мав можливість здати до канцелярії, але їх вона не бачила. Військові квітки надаються старшому командиру, який дислокує призовників до військової частини, а він потім сам видає їх;

- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , який повідомив суду, що ОСОБА_5 є його братом. Мешкають вони окремо, він мешкає разом з матір`ю, а де мешкає ОСОБА_10 йому не відомо. Він знає, що його брат пройшов ВЛК за один день, про вручення брату бойової повістки йому нічого не відомо. У грудні 2023 року він разом з братом прийшов до Київського РТЦК. ОСОБА_10 зайшов всередину РТЦК, а він чекав його на вулиці, потім вони звідти пішли. У РТЦК з братом був один раз;

- показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , яка повідомила суду, що ОСОБА_5 вона знає, взимку минулого року, його доставили працівники УПП до Київського РТЦК, для складання протоколу, за ст.. 210-1 КУпАП. Після складання протоколу ОСОБА_8 видали направлення на проходження ВЛК, яку він пройшов, згідно висновку придатний для проходження військової служби. Скарг або зауважень до РТЦК ОСОБА_8 ніяких не надавав, лише повідомив, що проходив альтернативну (невійськову службу), та те що він віруючий. Після проходження ВЛК йому видали бойову повістку, за якою він не з`явився. Зазначила, що особи, які з`являються до РТЦК по бойовій повстці, в черзі не чекають, а їх відразу відводять до кімнати мобілізаційного відділу, де вони чекають командира для дислокації до військової частини. 12.12.2023 вона особисто в Київському РТЦК Гордієнка не бачила.

Встановлені судом обставини також підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 23.01.2024, згідно якого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 повідомлено про скоєння громадянином ОСОБА_5 , 1985 року народження, кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 336 КК України. (а.с. 76);

- актом № 6 від 20.01.2024, складеним представниками ІНФОРМАЦІЯ_5 ст.. лейтенантом ОСОБА_9 , ст.. солдатом ОСОБА_7 , солдатом ОСОБА_11 , про те, що ОСОБА_5 , 1985 року народження було доведено вимогу щодо прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 12 грудня 2023 на 07-30 годину, для призову за мобілізацією та повідомлено про кримінальну відповідальність, щодо ухилення від призову за мобілізацією. Громадянин ОСОБА_5 в зазначений час для відправлення до військової частини, а саме 12.12.2023 на 07-30 годину не прибув. (а.с. 77);

-карткою обстеження та медичного огляду комісією ВЛК від 08.12.2023, відповідно до якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшов медичні обстеження спеціалістами, діагноз ВЛК: міопія 4 ступеня, придатний для проходження військової служби.(а.с. 79);

- поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_7 у складі НОМЕР_2 від 12.12.2023, відповідно до якого 12.12.2023 ОСОБА_5 , для направлення в розпорядження командира НОМЕР_1 , не з`явився.(а.с. 80);

- військовим квитком серія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_8 11.12.2023, з відмітками про те, що 12.12.2023 він призваний до ЗСУ на підставі Указу Президента України від 06.11.2023, присвоєно звання солдат, висновком ВЛК від 08.12.2023 визнаний придатним до військової служби, у період з 06.2004 по 10.2006 проходив альтернативну службу, взято на військовий облік 08.12.2023 та знято з військового обліку 12.12.2023 (через неявку) (а.с. 81-82);

- довідкою № 1/1278 від 11.12.2023, відповідно до якої солдату ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено 08.12.2023 медичний огляд ВЛК № 142, на підставі ст.. 30 г графи ІІ придатний до військової служби.(а.с. 84);

- розпискою про необхідність з`явитись 12.12.2023 о 07-30 годині до Київського РТЦК для дислокації у в/ч НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_5 поставив особистий підпис 08.12.2023 о 12-56 годині. (а.с. 85 зворот);

-обліковою карткою до військового квитка на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 .(а.с. 88);

- заявою ОСОБА_5 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_6 від 09.02.2024, в якій ОСОБА_5 повідомляє, про те, що він здоровий, його визнано придатним для проходження військової служби, відмовляється від проходження військової служби через особисті переконання, не є священнослужителем, ідеологічних та церковних переконань, які забороняють йому проходити службу не має, ознайомлений зі змістом ст.. 336 КК України, однак свого рішення не змінює.(а.с. 89);

- заявою ОСОБА_5 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 про видачу військового квитка у зв`язку з загальною мобілізацією, з поіменним списком, відповідно до якого 11.12.2023 він отримав військовий квиток серії НОМЕР_3 , та довідкою взамін військового квитка. (а.с. 117-119).

До матеріалів кримінального провадження долучені докази сторони захисту, а саме: заява ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення, з відповідними довідками до неї, копія трудової книжки НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , яка містить записи про проходження останнім альтернативної (невійськової) служби з червня 2004 року по вересень 2006 року, довідки МСЕК, відповідно до яких ОСОБА_14 (мати) має 3 групу інвалідності, виписки з медичних карток КНП «МКЛ№ 7» ХМР амбулаторного хворого ОСОБА_14 , відповідно до яких остання перебувала на лікуванні з діагнозом ішемічний інсульт, виписка із медичної карти КНП «МБЛ № 18» ХМР амбулаторного хворого ОСОБА_6 , відповідно до якої останній перебував на лікуванні із діагнозом закритий перелом правої великогомілкової кістки.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч. 2 і 4 ст. 17 КПК України, що передбачають, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи (постанова Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Отже, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі письмові та речові докази встановлені, зібрані та перевірені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені в судовому засіданні речові докази, документи відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення та оформлення, складені уповноваженими процесуальними особами відповідно, узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, судом встановлено не було.

Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду показання свідків, які також є процесуальними джерелами доказів, суд дійшов висновку, що ці показання є конкретними та узгоджуються з сукупністю інших доказів, які судом покладено у вирок.

Свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і підстав сумніватися у показах свідків обвинувачення суд не вбачає.

Підстави ставити під сумнів вказані вище показання свідків обвинувачення, речові докази, документи - відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів у суду.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд вважає, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ст. 336 КК України і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з ст. 94 цього Кодексу. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України - оголошено про проведення загальної мобілізації.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 336 КК України, яка інкримінована обвинуваченому, виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією, на особливий період.

Безпосереднім об`єктом цього злочину є відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема комплектування її Збройних Сил, на які відповідно до ч.2 ст. 17 Конституції покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Суспільна небезпечність ухилення від призову за мобілізацією обумовлена тим, що мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду в державі - з загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України.

Суб`єктивна сторона злочину за ст. 336 КК України - прямий умисел. Мотиви на кваліфікацію не впливають.

Суб`єкт - особа що підлягає мобілізації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» це: військовозобов`язані, що знаходяться в запасі, та громадяни, що підлягають на час мобілізації призову на військову службу і отримали мобілізаційні посвідчення (повістки).

Згідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначає загальну мобілізацію як складову частину організації оборони держави, змістом якої, зокрема, є переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу.

Саме це і є підставою криміналізації ухилення від призову за мобілізацією осіб, які підлягають такому призову.

Згідно з вимогами ч.3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ч. 5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п. 69 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого Постановою КМУ від 21 березня 2002 р. N 352, відповідно до результатів медичного огляду призовника, його особистих якостей, рівня освіти, а також матеріального і соціального стану призовника та членів його сім`ї районна (міська) призовна комісія виносить одне з рішень про: придатність до військової служби і призов на строкову військову службу з призначенням до виду (роду) військ (сил) Збройних Сил, інших військових формувань, а також визначає строк відправлення його у військову частину.

Відповідно до п. 3.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 N 40, постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( ІНФОРМАЦІЯ_9 або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Так, дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним, тобто суб`єктом злочину, будучи придатним, згідно висновку ВЛК, за станом здоров`я для проходження військової служби, діючи умисно, будучи обізнаним про відсутність будь-яких рішень щодо звільнення його від проходження військової служби, без поважних причин, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження військової служби у Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.

Таким чином, враховуючи, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст. 336 КК України виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Посилання обвинуваченого на те, що з 15.06.2004 він проходив альтернативну (невійськову) службу, а саме був зарахований робочим по догляду за тваринами, та з 14.09.2006 був звільнений від проходження у зв`язку із закінченням її строку, а тому він не може бути військовозобов`язаним, та призов його на військову службу під час мобілізації є незаконним, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України - оголошено про проведення загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону "Про альтернативну (невійськову) службу" визначено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлює такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби і Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби. Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу - Законом не встановлена.

При цьому, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які є працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучі попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, також зазначили, що альтернативна (невійськова) служба під час мобілізації не запроваджується.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого про те, що він не може проходити військову службу, оскільки його мати ОСОБА_14 та брат ОСОБА_6 мають низку хвороб, та потребують його опіки.

Так, приписами ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ( в редакції 30.06.2023) визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Разом з цим, відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (мати обвинуваченого) має 3 групу інвалідності трудове каліцтво, що не є підставою для звільнення від проходження військової служби.

При цьому, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив суду, що він мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_14 , а де мешкає його брат ОСОБА_5 йому не відомо, що дає підстави суду зробити висновок, що саме ОСОБА_6 утримає та піклується про свою матір, яка є інвалідом 3 групи.

Посилання обвинуваченого про те, що дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 є незаконними, не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки заява-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, яка долучена стороною захисту до матеріалів кримінального провадження, не є доказом у кримінальному провадженні, а виступає підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами, викладеними в такій заяві, та здійснення їх перевірки.

Разом з цим, відомостей про те, що заява ОСОБА_5 розглянута та відповідні відомості внесені до ЄРДР матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, посилання сторони захисту , що військовий квіток був виписаний 14.12.23р. не відповідає дійсності , в судовому засіданні встановлено, що військовий квиток виписаний (створений) на ім`я ОСОБА_5 11.12.2023р. , а сам обвинувачений не з`явився до Київського РТЦК 12.12.2023р. за повісткою саме з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Інші посилання сторони захисту, не спростовують висновків суду щодо об`єму обвинувачення визнаного судом встановленим.

Таким чином, позиція обвинуваченого щодо невизнання ним своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення на думку суду є неправдивою, направленою на пом`якшення своєї вини, та розцінюється судом як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки дана позиція повністю спростовується сукупністю зібраних по справі доказів, показами свідків, письмовими доказами, які є логічними, послідовними, та взаємоузгоджуються між собою.

Також суд не знаходить підстав і для виправдання обвинуваченого, оскільки як було встановлено судом, ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, будучи обізнаним про відсутність будь-яких рішень щодо звільнення його від проходження військової служби, без поважних причин, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження військової служби у Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією, що підтверджується, як письмовими доказами, які є належними та допустимими, так і показами свідків, які надавали їх суду будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, крім того встановлено, що обставин для дачі неправдивих показів свідки не мали, а тому підстав сумніватися у правдивості таких показань у суду немає.

Таким чином, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, враховуючи надані безпосередньо в судовому засіданні показання свідків, беручи до уваги доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст.. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 не одружений, з середньою освітою, офіційно не працюючий, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше не судимий.

ОСОБА_5 є осудним, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, те, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, вважає, за необхідне призначити обвинуваченому покарання встановлене найнижчою межею санкції ст. 336 КК України у виді позбавлення волі, з реальним відбуттям покарання, без застосування положень ст. 69,75 КК України.

Суд зазначає, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений ОСОБА_5 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації. (Постанова ВС колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 листопада 2023 року справа N 641/1067/23 провадження N 51-5308 км 23).

А тому, на думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Термін відбуття покарання слід обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 або з моменту прибуття останнього до місць відбуття покарання.

Суд звертає увагу, що судовий розгляд проведено у відповідності з вимогами ст. 337 КПК України, усі клопотання учасників судового розгляду розглянуто у відповідності до вимог КПК України, при цьому суд зберігав об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000205 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями був розподілений 03.04.2024 судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 03.04.2024 підготовче судове засідання по розгляду обвинувального акту за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № № 0000205 від 25.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, призначено на 11.04.2024.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2024 призначено судовий розгляд кримінального провадження.

В судовому засіданні 26.04.2024 обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі.

Разом з цим, в судовому засіданні 29.04.2024 під час останнього слова обвинуваченого, ним заявлено клопотання про призначення йому захисника.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2024 доручено Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката обвинуваченому ОСОБА_5 для здійснення захисту в суді.

В судовому засіданні 18.06.2024 обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав частково, а в подальшому повідомив суду, що не визнає вину в повному обсязі.

В судовому засіданні 08.07.2024 були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в судове засідання не з`явились.

В судовому засіданні 15.08.2024 була допитана свідок ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в судове засідання не з`явились.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.08.2024 доручено здійснити привід свідка ОСОБА_15 в судове засідання.

В судове засідання 02.09.2024 свідок ОСОБА_15 доставлений не був, згідно рапорту ДОП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, за адресую місцеперебування ОСОБА_15 двері ніхто не відчинив, встановити місцезнаходження останнього не надалось можливим, свідок ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилась.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, не суд, а саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити явку свідків обвинувачення у судове засідання.

Разом з цим, прокурор в судовому засіданні повідомив, що всі докази на підтвердження вини ОСОБА_5 , стороною обвинувачення надані, та судом досліджені, всі свідки допитані, а тому вважав виклик свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в подальшому не потрібним.

Крім того, сторона захисту повідомила суду, що свідок ОСОБА_14 , є людиною похилого віку, з`явитись до суду та взяти участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, не зможе. Клопотань щодо подальшого виклику свідків від сторони захисту не надходило.

Суд, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження повинно здійснюватися в розумні строки.

Таким чином, наведені вище матеріали кримінального провадження доводять, що суд створив усі необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення, так і стороною захисту процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Термін відбуття покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 або з моменту прибуття останнього до місць відбуття покарання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії цього вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1