ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2309/24 Справа № 194/90/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подану на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 , строком до 01 серпня 2024 року,

встановила:

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000472 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про введення на території України режиму воєнного стану, спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 27 листопада 2023 року близько 13 години 10 хвилин, перебуваючи поряд із будинком АДРЕСА_1 здійснили умисне, відкрите викрадення майна раніше знайомого останнім ОСОБА_11 , а саме мобільного телефону марки «Samsung» модель GT-S5830, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 ..

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Під час судового засідання ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року щодо обвинуваченого ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 01 серпня 2024 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строком до 01 серпня 2024 року.

Суд мотивував свої висновки тим, що ним враховано продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання найсуворішого виду запобіжного заходу на стадії досудового розслідування справи. Обвинувачений ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, не має постійного доходу, не одружений, усвідомлюючи невідворотність покарання в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності має змогу переховуватися від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту та застави, на думку суду, не будуть стримуючою обставиною і не запобігатимуть скоєнню обвинуваченим ОСОБА_8 інших злочинів.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає про відсутність підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Вказує, що, перебуваючи під вартою, ОСОБА_8 зробив для себе висновки щодо своєї подальшої поведінки та, опинившись на свободі, не буде переховуватись від суду, не буде впливати на свідків та потерпілого та не вчинить нового кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду справи:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 підтримали доводи поданої апеляційної скарги, наполягали на їх задоволенні та просили про скасування ухвали суду першої інстанції;

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту та просила ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_8 обвинувачується, у вчинені умисного тяжкого злочину, вчиненого в період дії на території України воєнного стану, і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу та ним було вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, вчиненого проти власності.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисника про те, що його підзахисний зробив для себе певні висновки щодо подальшої своєї поведінки не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Сукупність даних про тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , яке відносяться до категорії тяжких, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого доводять факт існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та доведеність продовження їх існування стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 строком до 01 серпня 2024 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 рокує законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 , строком до 01 серпня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4