Провадження №11-сс/991/866/24
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Головуючий суддя: ОСОБА_2
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05.11.2024 про відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

ВСТАНОВИЛА:

1. Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05.11.2024 відмовлено у задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, згідно заяви ОСОБА_6 від 16.10.2024.

Слідчим суддею встановлено, що 21.10.2024 на офіційну електронну адресу Національного антикорупційного бюро України, через ДУ «Київський слідчий ізолятор», направлено заяву ОСОБА_6 про вчинення суддею Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 3662 КК України, та про вчинення посадовими особами Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Оскільки відповідні відомості до ЄРДР уповноваженою особою внесені не були, представник заявника - адвокат ОСОБА_6 оскаржив таку бездіяльність слідчому судді.

Від представника Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 слідчому судді надійшли пояснення, в яких зазначалося про те, що за результатами розгляду зазначеної заяви Національним бюро не було встановлено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що ОСОБА_6 було поінформовано листом Національного бюро від 24.10.2024 вих. № 112-212/31561.

За наслідком судового розгляду слідчий суддя встановив, що у заяві від 16.10.2024 скаржником не наведено відомостей, які б вказували на обставини вчинення злочинів суддею Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_8 та посадовими особами Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 .

Вирішуючи скаргу ОСОБА_6 в частині наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що подана заява не містить конкретних фактів чи обставин, які б свідчили про наявність ознак об`єктивної сторони вказаного скаржником злочину.

2. Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Посилаючись на допущення слідчим суддею істотних порушень кримінального процесуального закону, а також через невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу від 05.11.2024 скасувати та постановити нову, якою зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_6 від 16.10.2024.

Зазначає, що слідчий суддя прийшов до передчасних висновків про відсутності підстав для внесення відомостей до ЄРДР, а перевірка правильності кваліфікації викладених в заяві про злочин дій відноситься до повноважень органу досудового розслідування, а не слідчого судді.

Зазначає, що уповноваженими особами НАЗК за наслідком проведення повної перевірки декларації судді ОСОБА_8 було встановлено, що при складані та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2017 рік ОСОБА_8 зазначив недостовірні відомості. А тому НАЗК було зобов`язане повідомити про це уповноважений антикорупційний орган, що не було виконано. При цьому недостовірні відомості, вказані у декларації ОСОБА_8 , відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а тому у його діях як суб`єкта декларування вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.3661 КК. Втім, оскільки зазначена норма була виключена на підставі Закону №1074-х від 04.12.2020, яким же було запроваджено ст.3662 КК, діяння ОСОБА_8 , на переконання апелянта, охоплюються вказаним складом злочину.

Повна перевірка декларації судді проводилась спеціалістами НАЗК ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а рішення за результатом цієї перевірки ухвалене на засіданні НАЗК 22.02.2019 та підписано головою НАЗК ОСОБА_9 . Відтак в діях цих посадових осіб вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК.

3. Позиції учасників судового провадження.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі прохав про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності та відсутності його довірителя - ОСОБА_6 (а.п. 18-22).

Представник НАБУ належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив (а.п. 33, 36).

З урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності належним чином повідомлених учасників судового провадження.

4. Мотиви суду.

Заслухавши доповідь головуючого, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги по суті, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначений у статті 214 КПК України.

Так, ч.1 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, в реєстрі, серед іншого, згідно з п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України, зазначається короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Аналогічні вимоги закріплені у Положенні про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженому Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298.

Частина 2 Глави 1 Розділу ІІ вказаного Положення закріплює, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема - мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Відмінністю письмової заяви чи повідомлення про злочин від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається із тексту заяви від 16.10.2024, ОСОБА_6 стверджував про вчинення корупційного злочину суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , який протягом 2015-2017 років не вніс до Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави відомості про отримання позики у сумі 1 367 418,40 гривень. У зв`язку із чим ВККС було вирішено зупинити кваліфікаційне оцінювання такого судді та повідомлено НАЗК про порушення суддею законодавства у сфері запобігання корупції. За результатом проведення повної перевірки декларації судді ОСОБА_8 НАЗК було ухвалено рішення № 539 від 22.02.2019 та встановлено, що суддя ОСОБА_8 при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік зазначив недостовірні відомості про гараж, право власності на який не зареєстровано у встановленому законом порядку, про розмір та джерело доходу, отриманого членом сім`ї (дружиною) та не зазначив відомості про розмір фінансового зобов`язання та наявні у нього фінансові зобов`язання за договором позики на загальну суму 1 417 932,19 грн, чим порушив вимоги п.п.2-1,7,9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Зазначене свідчить про наявність у діях судді ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3662 КК (з урахуванням декриміналізації ст. 3661 КК, яка діяла на момент вчинення злочину). В той же час, в силу приписів ч.2 ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції на час проведення перевірки) у разі встановлення за результатом повної перевірки декларації недостовірних відомостей, НАЗК було зобов`язано повідомити керівника відповідного органу державної влади, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, а також спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції. Оскільки повна перевірка декларації судді ОСОБА_8 проводилась головним спеціалістом відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя ОСОБА_10 та головним спеціалістом першого відділу Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції ОСОБА_11 , а рішення за результатами повної перевірки декларації судді ОСОБА_8 ухвалене на засіданні Національного агентства з питань запобігання корупції 22.02.2019 (протокол засідання №13) та підписане головою НАЗК ОСОБА_9 , вказані посадові та службові особи НАЗК, за переконанням ОСОБА_6 , вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.364 КК України, а саме: зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе використання посадовою та службовими особами НАЗК влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди державним інтересам, що полягало у невиконанні положень профільного закону про повідомлення НАБУ про виявлене у ході діяльності кримінальне правопорушення.

Дослідивши зазначені доводи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для початку досудового розслідування за наведеними в заяві ОСОБА_6 обставинами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Заявник стверджує про вчинення суддею Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке полягало у внесенні ним недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

Апелянт зазначає, що на час викладених в заяві подій кримінальна відповідальність за декларування недостовірної інформації встановлювалась ст. 3661 КК України, яка була виключена на підставі Закону №1074-х від 04.12.2020 і цим же Законом було запроваджено ст. 3662 КК України, а тому ОСОБА_6 прохає розпочати досудове розслідування щодо ОСОБА_8 саме за ст. 3662 КК України.

Втім, колегія суддів не погоджується з наведеним доводом, оскільки кримінальна відповідальність за ст. 3662 КК України розповсюджується виключно на дії, вчинені після набрання зазначеною нормою сили, тобто після 30.12.2020.

При цьому, стаття 3661 КК України рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 №13-р/2020 була визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Відтак суб`єкт декларування не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 3662 КК України за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Таким чином відомості, викладені в заяві ОСОБА_6 про вчинення у 2017 році суддею ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.3662 КК України не підлягають внесенню до ЄРДР, а кримінальне провадження за таким фактом не може бути розпочато.

Тому, слідчий суддя прийняв по суті правильне рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 в цій частині.

Крім того у заяві про злочин ОСОБА_6 стверджує про наявність у діях посадових та службових осіб НАЗК ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, у зв`язку з невиконанням ними вимог профільного закону.

Втім колегія суддів не погоджується із такими доводами та зауважує наступне.

Об`єктивна сторона зловживання владою або службовим становищем (ч.1 ст.364 КК) має три обов`язкові ознаки: діяння - використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта; наслідки, що виявляються у завданні істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам; причинний зв`язок між діянням та наслідками. Суб`єктивна сторона означеного злочину характеризується прямим умислом та спеціальною метою - одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Відсутність хоча б однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст.364 КК.

Відповідно до пунктів 3) та 4) Примітки до ст.364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян; тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, відповідальність за ст.364 КК України наступає виключно у разі спричинення матеріальної шкоди у визначеному законом розмірі. А як вбачається із змісту заяви ОСОБА_6 , ним не наведено відомостей яку матеріальну шкоду спричинено діями посадових та службових осіб НАЗК ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що за наведених в заяві ОСОБА_6 обставин, в діях зазначених осіб відсутній один з елементів об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.364 КК України, а відтак така заява не містить відомостей про наявність складу кримінального правопорушення та не може бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

5. Висновки суду

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

В силу вимог п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді від 05.11.2024 відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а апеляційна скарга не містить доводів, які б могли переконати колегію суддів у протилежному, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 листопада 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4