ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на земельну ділянку під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га, власником якої є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), в рамках кримінального провадження № 0000747 внесеного до ЄРДР 08.05.2024, за фіксації судового розгляду технічними засобами,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором, про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000747 від 08.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із чим постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявою звернувся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у своїй заяві просить прийняти міри до невідомої особи, яка ввівши заявника в оману, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділа правом власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , завдавши останньому матеріального збитку, який на даний час встановлюється.

Окрім того, до СУ ГУНП у Вінницькій області із заявою звернувся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у своїй заяві просить прийняти міри до осіб, які у період часу з березня по червень 2024 року ввівши його в оману, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділи правом власності на земельну ділянку під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га, завдавши останньому матеріального збитку, який на даний час встановлюється.

У ході досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що у нього у власності є близько 4 гектарів землі (паї), призначеної для ведення сільського господарства, частину з якої він планував продати, про що було відомо дружині, сину та пасинку. Також у нього у власності є автомобіль марки «Нива», а також причіп до неї. Зазначений автомобіль із причепом знаходиться на території домоволодіння у с. Лука-Мелешківська та ними ніхто не користувався, тому він також мав намір його продати.

Орієнтовно в січні лютому 2024 року, точного часу пам`ятає, його пасинок ОСОБА_7 познайомив його із хлопцями на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які мали намір придбати у нього землю. Окрім того, вони виявили бажання придбати автомобіль «Нива» та причіп до неї на що ОСОБА_8 погодився. Орієнтовно у середині березня 2024 року вони приїхали до ОСОБА_8 додому із документами та надали їх йому для підпису. ОСОБА_8 підписав зазначені документи, які саме він не пам`ятає. Також із зазначеними документами він не ознайомлювався, а підписав їх оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запевнили, що з документами все в порядку та це проста формальність. Зі слів останніх ці документи стосувались лише продажу автомобіля. Також останні надали ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 15 тис. грн за автомобіль «Нива».

Цього ж дня дані особи запропонували ОСОБА_8 показати земельні ділянки, які він теж планував продати. Після чого вони поїхали оглянути дані земельні ділянки. ОСОБА_8 на той час я перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після огляду даних земельних ділянок останнім вони сподобались, проте будь яких домовленостей щодо їх продажу між ними не було.

У подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 привезли ОСОБА_8 у м. Вінницю (щоб пригостити) проте, від випивки він уже відмовився, оскільки і так був не тверезий.

На початку червня 2024 року, від свого пасинка, ОСОБА_8 дізнався що земельна ділянка під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га, власником якої він являвся уже продана на підставі доручення, яке він нібито надав представнику ОСОБА_12 .

Таким чином зазначені особи, шляхом обману, надали ОСОБА_8 для підпису документи, які надавали право розпоряджатися його майном.

Після цього 14.06.2024 ОСОБА_8 звернувся до нотаріуса ОСОБА_13 та анулював дану довіреність.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену земельну ділянку 10.06.2024 року на підставі договору купівлі продажу серія та номер 1098, виданому 03.06.2024 року набув громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Так, 18.06.2024 року до СУ ГУНП у Вінницькій області надійшло клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_14 , про арешт земельної ділянки під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га з метою запобігання її відчуження.

На даний момент виникла необхідність в накладенні арешту на земельну ділянку під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га, з метою скасування права на подальше відчуження та розпорядження зазначеним майном, оскільки дане майно є доказом кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України - тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, а пп. 1, 2 ч. 2 названої статті визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, яке пристосовано або використано як засіб вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права.

Також, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 170 КПК заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Частиною 2 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно - земельну ділянку під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га.

Таким чином, в даному випадку обмеження права власності є розумним і спів розмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Керуючись ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали за обставин викладених у ньому.

Представник власника майна захисник в судовому засіданні заперечив проти клопотання слідчого, просив суд в задоволенні клопотання слідчого відмовити, надав свої письмові заперечення.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Забороняється накладати арешт на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання" і статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Проаналізувавши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку.

Встановлено, що 10.06.2024 відповідно до договору купівлі продажу, ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_8 , земельну ділянку площею 1,3774 га, кадастровий номер :03:136:0224. Вказаним договором визначено, що продаж здійснено за 269 695 грн., які покупець перерахував на рахунок продавця повністю до підписання договору.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_6 зі свого рахунку НОМЕР_2 відкритого у АТ «Правексбанк» перерахував на рахунок ОСОБА_8 відкритого у АТ «А-БАНК» НОМЕР_3 оплату за земельну ділянку двома операціями в загальній сумі 269 695 грн.

Наведене підтверджує, що ОСОБА_6 грошові кошти за придбання земельної ділянки були безпосередньо перераховані власнику ОСОБА_8 ..

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №382270282 від 10.06.2024, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 1.3774 га з кадастровим номером :03:136:0224.

Вищенаведене свідчить, що ОСОБА_6 добросовісно набув право власності на земельну ділянку площею 1.3774 га з кадастровим номером :03:136:0224.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В судовому засіданні, з матеріалів доданих до клопотання не вбачається наявності жодного доказу на предмет наявності підстав, а також обгрунтування того, що з часу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а також набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_6 , потереби досудового розслідування виправдовують необхідність накладення арешту на майно останнього.

Накладення заборони користування майном є порушенням гарантованого Конституцією України права власності, що включає в себе володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

З досліджених матеріалів клопотання вбачається, що земельна ділянка не може виступати предметом вчинення кримінального правопорушення та речовим доказом у вищезазначеному кримінальному провадженні, що відповідно виключає можливість застосування арешту майна на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, тому, для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна досить обґрунтована підозра.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручаюся у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що слідчим не доведено необхідності такого арешту з посиланням на належні, допустимі докази, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на земельну ділянку під кадастровим номером :03:136:0224 площею 1,3774га, власником якої є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), в рамках кримінального провадження № 0000747 внесеного до ЄРДР 08.05.2024 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_15