Справа № 478/1355/24 Провадження № 1-кп/478/97/2024
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
07 жовтня 2024 року. смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участі секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого : ОСОБА_4 ,
захисника : ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Весела Балка, Баштанського ( колишнього Казанківського ) району Миколаївської області, українця, громадянина України, не одруженого, дітей на утриманні не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду молодшого інспепектора відділу нагляду i безпеки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» , який проходить службу в ЗСУ на посаді оператора, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу ДУ, «Казанківська виправна колонія (№93)» №109 о/с-22 від 29.03.2022 року, ОСОБА_4 був призначений на посаду молодшого інспектора відділу нагляду i безпеки з присвоєнням спеціального звання молодший сержант внутрішньої служби.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у cnoci6, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, будь-яке відхилення від зазначених вимог є порушенням основоположних правових норм.
Відповідно до ст. ст. 8, 19, 68 Конституції України, на території України діє принцип верховенства права, i кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції та законiв України, не посягаючи на права, свободи, честь i гідність інших oci6. Органи державної влади, включно з представниками кримінально- виконавчих служб, підпадають під дію цих норм та несуть відповідальніть за ix порушення.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон) Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчіх інспекцій, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ i організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно зi ст. 14 вказаного Закону служба в Державна кримінально- виконавча служба України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я i віком громадян України.
Згідно зі ст. 16 Закону персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених i oci6, узятих під варту.
Відповідно до ст. 18 Закону посадові та службові особи органів i установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, серед іншого, зобов`язані: застосовувати передбачені законом засоби виправлення i ресоціалізації засуджених; сприяти трудовому та побутовому влаштуванню oci6, звільнених від відбування покарання, та їх соц!альній адаптації; забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах i на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених i oci6, узятих під варту, iншиx oci6 виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах i установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; приймати i реєструвати заяви та повідомлення про кримінальні правопорушення i події, своєчасно приймати щодо них рішення; виявляти, припиняти кримінальні правопорушення, вчинені в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, брати участь в i'x розкритті у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду i правоохоронних органiв» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку в Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів i зборів, органи i установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовану або правоохоронні функції.
Зважаючи на обсяг владних повноважень, визначених Конституцієею України, Закону України «Про кримінально-виконавчу службу України» та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду i правоохоронних органів» та ч. 3 ст. 18 КК України, ОСОБА_4 є представником центрального органу виконавчої влади та службовою особою правоохоронного органу.
Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні криминального правопорушення у сфері o6iry наркотичних засобів за наступних обставин.
Так, у не встановлений час та дату, але не пізнійше 04.02.2023 у ОСОБА_4 виник протиправний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання, з метою подальшого власного вживання наркотичного засобу метадону.
Так реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_4 у не встановлений під час дізнання час та дату, але не пізнійше 04 лютого 2023 року, придбав у раніше невідомої йому особи 32 таблетки , в яких міститься метадон загальною масою - 0,8002 г., який відноситься до наркотичних засобів, o6ir яких обмежено на території України, діючи з прямим умислом, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини i прекурсори» від 15 лютого 1995 року, «Про заходи протидії незаконному o6iry наркотичних засобів, психотропних речовин i прекурсорів» від 15 лютого 1995 року, та Постанови Кабінету Miністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів i прекурсорів», з метою зберігання для подальшого власного вживання, приніс до місця свого помешкання за адресою: АДРЕСА_1 та почав зберігати у своїх власних речах.
Надалі, 05.02.2023 року, близько 09 год. 15 хв., більш точного часу в ході дізнання встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , продовжуючи незаконно зберігати при co6i у власних речах з метою подальшого вживання, раніше придбані 32 таблетки, в яких міститься метадон загальною масою - 0,8002 г., прибув щоб заступити на чергування та виконувати свої безпосередні службові обов`язки до місця своєї роботи - до ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, с Новоданилівка, вул. Індустріальна, 4.
При цьому, працівниками оперативного відділу установи, ОСОБА_4 був заподозрений у зберіганні та приховувані предметів або речей, які можуть бути заборонені. У подальшому ОСОБА_4 , було запропоновано видати добровільно у paзi наявності заборонені peчi, для чого ОСОБА_4 добровільно видав таблетки, в яких міститься метадон , загальною масою - 0,8002 г., які ОСОБА_4 раніше незаконно придбав за вищевказаних обставин та незаконно зберігав при co6i у особистих речах з метою власного вживання.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.
30.09.2024 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України та згідно умов якої, сторони погоджуються, що:
- обвинувачений беззастережно визнав свою вину в інкримінованому кримінальному проступку, розкаявся, негативно ставилась до вчиненого, просив затвердити угоду ;
Відповідно п.1 ч.1 ст. 468 КПК України між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального проступку , відповідальність за який передбачено за ч.1 ст. 309 КК України і який згідно ч.1 ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Відповідно до вимог ст. 474 КПК України у обвинуваченого з`ясовано, що він цілком розуміє свої права, наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які можуть бути застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання ним угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Вислухавши учасників процесу, вивчивши відповідну угоду, суд приходить до переконання, що вона може бути затверджена.
Укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України, підписана сторонами добровільно і не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози, обіцянок чи дії інших обставин, ніж ті, що передбачені в самій угоді.
Умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін, інших осіб, суспільних інтересів.
Права ОСОБА_4 під час укладення угоди дотримані, судом не встановлені очевидні ризики невиконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Дії ОСОБА_4 охоплюються складом кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309КК України, суд вважає можливим призначити йому покарання, узгоджене сторонами в угоді.
Скасувати арешт накладений за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.02.2023 року на виявлене та вилучене майно в ході проведення огляду місця події 05.02.2023 за розташуванням ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, с. Новоданилівка, вул. Індустріальна, 4, а саме: прозоре упакування з биркою «Протокол вилучення №11 від 05.02.2023» в якому міститься упаковка «Імуновел» та пластини з пігулками «Метадон-ЗН» в кількості 32 штук.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Питання щодо процесуальних витрат по справі суд вирішує, відповідно до вимог ст. 126 КПК України.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 374, 475 КПК України, суд
Скасувати арешт накладений за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.02.2023 року на виявлене та вилучене майно в ході проведення огляду місця події 05.02.2023 за розташуванням ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, с. Новоданилівка, вул. Індустріальна, 4, а саме: прозоре упакування з биркою «Протокол вилучення №11 від 05.02.2023» в якому міститься упаковка «Імуновел» та пластини з пігулками «Метадон-ЗН» в кількості 32 штук.
Речові докази : прозоре упакування з биркою «Протокол вилучення №11 від 05.02.2023» в якому міститься упаковка «Імуновел» та пластини з пігулками «Метадон-ЗН» в кількості 32 штук , знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 1912,00 гривень .
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 ч. 4 КПК України.

Суддя : ОСОБА_1