УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 534/1652/19

Провадження № 51-4140ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 грудня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2024 року,

встановив:

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» пожежним - рятувальником, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ТОВ «Феррострой» слюсарем-ремонтником, військовозобов`язаного, розлученого , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнав винуватими і засудив за ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців кожного,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого ПП «Фірма Піраміда КЕО» водієм транспортних засобів, військовозобов`язаного, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнав винуватим і засудив за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ухвалено обчислювати з моменту їх затримання в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 визнано винуватими за таких обставин.

10 червня 2018 року близько 20:30 у громадському місці - на паркувальному майданчику біля ресторану-піцерії «DaVinci» на АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_5 , діючи групою осіб, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, безпідставно, з мотивів явної неповаги до суспільства, зневажаючи загальноприйняті норми поведінки та моралі, били кулаками й ногами по поверхні належного потерпілому ОСОБА_8 автомобіля, не реагуючи на зауваження перехожих, потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_10 щодо припинення протиправних дій, попри ці зауваження продовжували грубо порушувати громадський порядок, виражаючись нецензурною лайкою щодо них та вимагаючи, щоб на місце вчинення кримінального правопорушення прийшов чоловік ОСОБА_9 - ОСОБА_8 . Також ОСОБА_7 розпилив у обличчя потерпілої ОСОБА_9 вміст балончика з речовиною сльозоточивої та дратівної дії.

Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , побачивши потерпілого ОСОБА_8 , який їм кричав про припинення хуліганства, дістали з автомобіля ОСОБА_7 заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень балончик, гумовий кийок і металевий прут, якими нанесли ОСОБА_8 удари. Крім того, удари вони наносили руками та ногами в голову та різні частини тіла потерпілого, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Полтавський апеляційний суд 31 травня 2024 року зазначений вирок місцевого суду змінив, виключив посилання суду першої інстанції на копію довідки Горішньоплавської лікарні № 1267 від 10 червня 2018 року як на доказ винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , оскільки її було надано у вигляді світлокопії без належного завірення уповноваженою особою закладу охорони здоров`я. У решті вирок залишив без змін.

У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Свої вимоги захисник обґрунтовує так:

- суди першої та апеляційної інстанцій хоча і врахували обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, однак не дали належної юридичної оцінки в повній мірі даним, що характеризують засуджених, та, призначили покарання явно несправедливе та суворе, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених;

- урахувавши обставину, яка пом`якшує покарання засуджених (раніше до кримінальної відповідальності не притягалися) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суди не звернули уваги, що засуджені, окрім того, мають міцні соціальні зв`язки, а саме родини, постійне місце роботи, за час слідства та розгляду справи в судах нових кримінальних правопорушень не вчиняли, до адміністративної та дисциплінарної відповідальності не притягалися.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК касаційний суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з судових рішень, в суді першої інстанції засуджені не визнавали свою винуватість. Захисник у касаційній скарзі не оспорює фактичні обставини кримінального провадженнята кваліфікацію дій підзахисних.

Під час апеляційного розгляду захисник вважав, що суд мав призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вимогу захисника про зміну судових рішень та призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів вважає неспроможною.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі такого заходу примусу, який би ґрунтувався на справедливому балансі між її правами та інтересами держави і суспільства.

Призначення покарання належить до дискреційних повноважень суду, який вправі прийняти одне з двох альтернативних рішень: призначити винній особі покарання з реальним відбуттям або звільнити від його відбування з випробуванням залежно від наявності підстав для висновку про можливість виправлення особи без виконання заходу примусу. Застосування згаданого кримінально-правового інституту є не обов`язком, а правом суду.

Доводи захисника про те, що суди залишили без належної уваги обставини справи, а саме дані, які характеризують особу засуджених, та не притягнення їх до кримінальної чи іншої відповідальності після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є неспроможними, оскільки суд першої інстанції належним чином врахував, що засуджені вину не визнали, не розкаялися у вчиненому, вибачення у потерпілих не просили, не вжили жодних заходів для компенсування шкоди останнім, вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю - тяжкий злочин групою осіб, із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, з посяганням на майно, права та здоров`я інших людей.

Апеляційний суд надав відповіді на аналогічні доводи апеляційної скарги захисника, зазначивши, що крім врахованих судом першої інстанції обставин справи та даних про засуджених, ураховує долучені захисником до апеляційної скарги дані про те, що обвинувачені працевлаштовані ( ОСОБА_6 - майстром з ремонту технологічного устаткування ТОВ "Феррострой" із 23 грудня 2019 року, ОСОБА_7 - пожежним рятувальником у службі ПрАТ "Полтавський ГЗК" із травня 2018 року, ОСОБА_5 - начальником транспортного цеху ПрАТ "РГК" із 16 листопада 2022 року), де характеризуються позитивно (т. 3 а. п. 83-84, 86-87, 89), скарг на їх поведінку до КЖЕП не надходило (т. 3 а. п. 85, 88, 90), ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину (т. 3 а. п. 82), однак ці відомості, зважаючи на викладені вище обставини, які враховуються при призначенні покарання, в їх сукупності, не свідчать про несправедливість обраного обвинуваченим заходу примусу внаслідок суворості та самі по собі не є достатньою підставою для його пом`якшення чи зміни способу його виконання.

Також враховані конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особи винних, обставини, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, погодився з висновками суду першої інстанції, вказав, що відсутні підстави як для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), так і для зміни способу його виконання, оскільки обставини, які пом`якшують покарання засудженим, у цьому кримінальному провадженні - те, що засуджені вперше притягуються до кримінальної відповідальності - істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд призначив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 296 КК в розмірі 3 років і 6 місяців позбавлення волі, а ОСОБА_5 в розмірі 3 років позбавлення волі, що є максимально наближеним до мінімального, врахувавши відсутність обставин, що обтяжують покарання; характер і ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів; дані про особу винних, стан їх здоров`я, сімейний стан та працевлаштованість, а також те, що нових кримінальних правопорушень засуджені не вчиняли, про що зазначає у своїй касаційній скарзі захисник.

Із такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає неспроможними доводи касаційної скарги захисника про те, що призначене засудженим покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Застосований до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 захід примусу відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дотрималися вимог закону щодо призначення покарання без виходу за межі своїх дискреційних повноважень та не вбачає підстав для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, про що просить захисник.

На підставі викладеного касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, оскільки оскаржувані ним судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 грудня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3