Справа № 946/9030/24
Провадження № 1-кс/946/2809/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відділенням № 2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001038 від 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що в період дії на всій території України воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому продовжено на території України строком на 30 діб Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022, надалі продовжено строком на 30 діб Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, та надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 затвердженого Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, та надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 18.08.2023 № 451/2023 затвердженого Законом України № 3276-ІХ від 18.08.2023 та надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 затвердженого Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023 та надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженого Законом України № 3564-IX від 06.02.2024, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженого Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024, надалі продовжено строком на 90 діб Указом Президента України від 23.07.2024 № 469/2024, затвердженого Законом України № 3891-ІХ від 23.07.2024.

Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022, оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. В подальшому строк проведення зазначеної мобілізації продовжено.

На підставі вищевказаних Указів Президента України, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

В той же час, на території Одеської області постійно мешкає ОСОБА_4 , який незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, всупереч обов`язку неухильного дотримання вказаних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вирішив організувати протиправну злочинну схему, відповідно до якої підшукувати осіб, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану для організації незаконного їх переправлення через державний кордон України.

З метою незаконного збагачення та отримання матеріальної вигоди у вигляді грошових коштів чи іншого майна, ОСОБА_5 , усвідомив для себе схему та процедуру реалізації протиправної діяльності та розробив план вчинення злочинів, пов`язаних із організацією незаконного перетину осіб через державний кордон України до Республіки Румунія за наступних обставин.

Так, 03 вересня 2024 року ОСОБА_4 підшукав ОСОБА_6 , який будучи особою, якій на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі країни забороняється, та який мав намір виїхати за межі території України поза пунктом пропуску, з яким в телефонному режимі домовились про зустріч біля магазину АТБ-маркет по АДРЕСА_2 наступного дня.

Далі, 04 вересня 2024 приблизно о 08:00 годині ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_6 біля магазину АТБ-маркет по АДРЕСА_2 де попередньо повідомив про спосіб перетину державного кордону та надав вказівки стосовно способу такого перетину, після чого наказав очікувати подальших вказівок стосовно деталей та дати перетину державного кордону України.

Відтак, 09 вересня 2024 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 , що наразі є труднощі з транспортуванням останнього до місця перетину державного кордону України, оскільки до зазначеного місця можливо проїхати тільки на мопеді, а мопед ОСОБА_4 зламався.

У подальшому, 11 вересня 2024 року приблизно о 09:00 годині ОСОБА_4 зустрівшись з ОСОБА_6 поряд з АС «Кілія» по АДРЕСА_3 , обумовив обставини незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України до Республіки Румунія поза пунктом пропуску, а саме через річку Дунай в районі провулка Придунайський на острові Степовий Ізмаїльського району Одеської області, неподалік прикордонного знаку № 1400.

Після цього, 11 вересня 2024 приблизно о 11:00 годині перебуваючи на розі вул.Задунайської та вул.Миколи Кушнірова, ОСОБА_6 , за вказівкою ОСОБА_4 , придбав мопед марки Honda Dio з номером рами НОМЕР_1 за 6000 грн. та передав останньому зазначений мопед в якості оплати за послугу незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України в Республіку Румунія.

Після вказаних дій, не будучи обізнаним про план ОСОБА_4 та за вказівкою останнього, водій таксі ОСОБА_7 доставив ОСОБА_8 на своєму транспортному засобі марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 до провулку Придунайського на острові Степовий Ізмаїльського району Одеської області, де, під час виконання раніше наданих вказівок по перетину державного кордону України, в районі прикордонного знаку № 1400 вони були затримані працівниками правоохоронних органів.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за ознаками організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчинене з корисливих мотивів.

12.09.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які планується дослідити у суді.

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років,та який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 13.09.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 11.11.2024.

07.11.2024 року прокурор звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001038 від 01.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор, не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, може подавати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 13.09.2024, якою застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту спливає, а підготовче судове засідання станом на 08.11.2024 не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити. Також зазначив, що ОСОБА_4 перевірявся 19 разів та не були виявлені порушення обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді від 13.09.2024.

Підозрюваний в судовому засіданні просив нічний домашній арешт та зазначив, що має на утриманні трьох дітей та має їх утримувати, просив надати можливість працювати.

Вислухавши прокурора, підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково з наступних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебували матеріали кримінального провадження №0001038 від 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

12.09.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які планується дослідити у суді.

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років,та який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 13.09.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 11.11.2024.

07.11.2024 року прокурор звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001038 від 01.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор, не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, може подавати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 13.09.2024, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту спливає 11.11.2024, а підготовче судове засідання не призначено, виникла необхідність у продовженні ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 178 УПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Відтак, у даному кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; - незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 визнає своєї вини у вчиненні злочину, який пред`явлений йому в провину, а також те, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні трьох дітей, не порушував обов`язки за попередньо застосованим запобіжним заходом, то слідчий суддя вбачає обставини, які свідчать про те, що відносно ОСОБА_4 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж цілодобовий домашній арешт, що в свою чергу забезпечать виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Крім того, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: 1) вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а саме покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років; 3) відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі відсутність у нього родини й утриманців; 4) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що обрання запобіжного заходу не має на меті покарання підозрюваного, а обраний запобіжний захід має слугувати забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, встановленим статтею 177 КПК України.

Строки запобіжного заходу не можуть перевищувати 60 днів, а також строків досудового слідства, у зв`язку з чим запобіжні заходи можуть бути застосовані відповідно до строку закінчення досудового слідства та на строк, що не перевищує 60 діб.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 05.01.2025 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2) не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду період у період часу з 21:00 години до 07:00 години наступної доби;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) не відлучатися за межі Ізмаїльського району Одеської області без дозволу прокурора або суду.

Ухвала слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 05.01.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 08.11.2024р. о 13:20 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1