КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Своє рішення слідчий суддя мотивувала тим, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а такими є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Проте зі змісту заяви Міністерства юстиції України від 07 травня 2024 року вих. № 69139/9.1.4/15-24 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами органів державної влади, вбачається, що, у розумінні ст.ст. 2, 11 КК України, вона не містить даних про вчинення діяння, яке містить ознаки злочину та є суспільно небезпечним, тому, дійшовши до висновку, що в уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, не виникло обов`язку внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за такою заявою,відмовила у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що __________________________________________

Справа №11-сс/824/5666/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

суперечить вимогам ч. 1 ст. 214 КПК України, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу Міністерства юстиції України на бездіяльність заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_7 , зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, внести відомості за заявою Міністерства юстиції України від 07 травня 2024 № 69139/9.1.4/15-24 про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що міністерство юстиції України звернулось до Державного бюро розслідувань із заявою від 07 травня 2024 № 69139/9.1.4/15-24 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення.

У вказаній заяві Міністерство юстиції України повідомляє про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365 та 367 Кримінального кодексу України, вчинених невстановленими особами органів державної влади (зокрема правоохоронних органів) відносно громадянина ОСОБА_8 , в результаті яких Державному бюджету України було завдано збитків, внаслідок виплати громадянину ОСОБА_8 відшкодування в розмірі 290706,75 грн. на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швець та інші проти України».

Одночасно Міністерство юстиції України повідомляло Державне бюро розслідувань, що у додатках до поданої заяви містяться всі наявні у Міністерства юстиції України документи, що можуть бути використані працівниками Державного розслідувань в якості доказів, та які свідчать про наявність об`єкту та об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Зокрема такими документами є: заява громадянина ОСОБА_8 № 7516/1 з доданими до неї документами, рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2023 року у справі «Швець та інші проти України», платіжне доручення від 27 вересня 2023 року № 315 та інші матеріали справи.

Представник вказує, що Європейським судом з прав людини розглянуто справу «Швець та інші проти України», зокрема за заявою ОСОБА_8 № 7516/22, та 20 липня 2023 року прийнято рішення, яким встановлено порушення Державою Україна статей 3 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зобов`язано сплатити заявнику 7 500 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судових та інших витрат.

На виконання вказаного рішення з Державного бюджету України на особистий рахунок заявника перераховано 290 706,75 грн, які є еквівалентними 7 500 євро, що підтверджується платіжним дорученням від 27 вересня 2023 № 315.

Виплачені кошти за рішенням Європейського суду з прав людини є збитками Державного бюджету України.

Як вбачається з системного аналізу норм кримінально-процесуального законодавства, обов`язок слідчого, який передбачено частиною першою статті 214 КПК України, не вимагає оцінки ним заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину, для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведене свідчить, що якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то такі відомості мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з подальшим закриттям провадження, відповідно до статті 214 КПК України.

Іншого процесуального реагування на повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, окрім як внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у строки, визначені частиною першою статті 214 КПК України, нормами кримінального процесуального закону не передбачено.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що як слідчий суддя, так і особа, чия бездіяльність оскаржується, здійснили поверхневий та абсолютно формальний розгляд заяви Міністерства юстиції України, без вивчення в повному обсязі додатків до матеріалів та доказів у якості додатків.

З огляду на те, що Європейський Суд виносить рішення проти держави, а не конкретних фізичних/юридичних осіб, та встановлює порушення Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, Міністерство юстиції України не має можливості встановити внаслідок чиїх саме дій завдано збитків Державному бюджету України та більш конкретні обставини вчинення вказаних дій.

Міністерством юстиції України в своїй заяві було зазначено конкретні обставини про кримінальні правопорушення (відомі йому обставини об`єктивної сторони правопорушення), які є хоч і неповними, але достатніми у вказаних правовідносинах, зокрема, для попередньої кваліфікації та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і належного проведення досудового розслідування.

Окрім того, для перевірки відомостей, зазначених в цій заяві, та остаточної кваліфікації кримінального правопорушення необхідно провести слідчі дії для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення. Однак проведення таких дій без внесення відомостей по вказаній заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є неможливим.

Таким чином, вважає, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності уповноваженої осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей за заявою Міністерства юстиції України від 07 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є незаконною, оскільки суперечить вимогам ч. 1 ст. 214 КПК України.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин, посилаючись на ті обставини, що ухвалу слідчого судді було постановлено без участі представника Міністерства юстиції України, а її копія надійшла на електронну адресу Міністерства юстиції України лише 08 серпня 2024 року.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, учасники провадження в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не надсилали, а представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_9 направила клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги без участі представника Міністерства юстиції України, тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги і клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Пропущений строк, згідно положень ст. 399 КПК України, підлягає поновленню, якщо суд апеляційної інстанції, за заявою особи, знайде підстави для цього.

Враховуючи ті обставини, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року була постановлена без участі сторін, а її копія на електронну адресу Міністерства юстиції України надійшла 08 серпня 2024 року, та оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим він підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість постановленого слідчим суддею рішення, то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва представником Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 було подано скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 07 травня 2024 року вих. № 69139/9.1.4/15-24.

При цьому, зі змісту скарги та самої заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07 травня 2024 року вбачається, що підставою для звернення Міністерства юстиції України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення послугувало рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швець та інші проти України», зокрема за заявою ОСОБА_8 , згідно якого відносно останнього було встановлено порушення Державою Україна ст.ст. 3, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю ефективного засобу юридичного захисту стосовно цих скарг, а відтак, Європейський суд з прав людини зобов`язав сплатити заявнику 7 500 євро відшкодування моральної та матеріальної шкоди, які еквівалентні 290 706,75 грн. Вказані обставини, на думку Міністерства юстиції України, свідчать про наявність в діях невстановлених осіб органів державної влади (правоохоронних органів) ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365, 367 КК України, оскільки виплачені кошти за рішенням Європейського суду з прав людини є збитками Державного бюджету України, які в сто і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

За таких обставин, заявник просить внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, здійснити досудове розслідування та встановити осіб, внаслідок дій або бездіяльності яких Європейським судом прийнято рішення проти України, з метою можливості подання Міністерством юстиції України позову до винної особи.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року у задоволенні вказаної скарги було відмовлено, і таке рішення мотивовано тим, що заява Міністерства юстиції України від 07 травня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення, в розумінні ст.ст. 2, 11 КК України, не є заявою про кримінальне правопорушення, оскільки не містить даних про вчинення діяння, яке містить ознаки злочину та є суспільно небезпечним.

З висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, виходячи з наступних обставин.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Наведені у заяві Міністерства юстиції України обставини, не є відомостями, які можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 365, 367 КК України. Вказана заява взагалі не містить фактів, які б вказували на вчинення будь-якою посадовою особою органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури або суду протиправних дій, тобто в ній не вказано короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а є лише формальне посилання на рішення Європейського суду з прав людини без розкриття змісту наявних порушень, які кримінальним законом можуть бути віднесені до кримінально-караних діянь. Водночас лише виплата коштів з Державного бюджету України на відшкодування матеріальної і моральної шкоди за рішенням Європейського суду з прав людини не є тим спричиненням збитків державі в розумінні закону про кримінальну відповідальність.

У зв`язку із зазначеним, заява Міністерства юстиції України від 07 травня 2024 року не є заявою про вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України. Таким чином, невнесення по цій заяві відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є бездіяльністю, про яку зазначає апелянт.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягає будь-яка заява, яка названа заявою про кримінальне правопорушення, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається із зазначених вище обставин, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення і лише за наявності очевидних фактів та відомостей, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, така заява є заявою про кримінальне правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України, відомості по якій підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак, апеляційна скарга представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити представнику Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3