ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1631/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/286/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю -

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2024 року та ухвалу слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Слідчий СВ ВП №1 (м.Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 13 вересня 2022 року звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 який перебував у міжнародному розшуку у кримінальному провадженні № 0000362 від 23.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Борщівського районного суду від 15 вересня 2022 року обрано підозрюваному

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та зареєстрованому в АДРЕСА_1

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розгляд клопотання проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_5 і ухвалено у разі його затримання розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Згідно повідомлення ВП №1 Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 14.08.2024 ОСОБА_5 затримано 13.08.2024 о 03:10 в м. Краковець Яворівського району Львівської області.

В подальшому, ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2024 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Борщівського районного суду від 15 вересня 2022 року, на строк 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , оскаржує обидві ухвали слідчого судді від 15.09.2022 року та 14.08.2024 року, вважає їх такими, що постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що ні органом досудового розслідування, ні слідчим суддею не враховано того, що ч.6 ст.193 КПК України була змінена та доповнена Законом України №1422-ІХ від 27.04.2021.

Апелянт звертає увагу, що судом не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, не одружений, має постійне місце проживання, розуміє відповідальність за порушення покладених на нього зобов`язань, та те що при переховуванні він сам собі нашкодить.

Стверджує, що жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений та не підтверджений доказами, оскільки докази, у день розгляду клопотання суду не надавались, а з моменту обрання міри запобіжного заходу пройшло майже два роки.

Крім цього, на переконання апелянта, до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри ОСОБА_5 .

З врахуванням вищенаведеного, захисник вважає, що ухвали слідчого судді Борщівського районного суду від 15 вересня 2022 року та 14 серпня 2024 року про обрання та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є такими, що підлягають до скасування через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить ухвали слідчого судді Борщівського районного суду від 15 вересня 2022 року та 14 серпня 2024 року про обрання та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 скасувати.

Одночасно просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року, оскільки про наявність оскаржуваної ухвали стороні захисту стало відомо лише 14 серпня 2024 року.

Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду; підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви і вказуючи про відсутність підстав для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді взяття під варту, просять скасувати ухвали слідчого судді Борщівського районного суду від 15 вересня 2022 року та 14 серпня 2024 року і відмовити в обранні запобіжного заходу; міркування прокурора, який рішення суду першої інстанції, якими ОСОБА_5 обрано та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під варту вважає законними та обґрунтованими і тому просить залишити їх без зміни; проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвала слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року, постановлено за відсутності підозрюваного ОСОБА_5 .

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій може бути поновлений в тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Поважними причинами є ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Такими поважними причинами може бути необізнаність заінтересованих осіб про мотиви прийнятого слідчим суддею рішення, що є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження за відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

В матеріалах провадження відсутні відомості про ознайомлення ОСОБА_5 чи його захисником, у визначений на апеляційне оскарження строк, із змістом судового рішення, ухваленого 15 вересня 2022 року.

Зі змістом апеляційної скарги сторона захисту ознайомилась з ухвалою слідчого судді 15 вересня 2022 року під час розгляду клоптаннч слідчого про застосування запобіжного заходу 14 серпня 2024 року.

Апеляційна скарга подана адвокатом ОСОБА_6 19 серпня 2024 року.

За таких обставин, колегія судді вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущено з поважних причин і тому слід його поновити.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, слідчим СВ ВП №1 (м. Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000362, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Як слідує з матеріалів провадження, 23 грудня 2018 року біля 17 год. 05 хв. водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «AUDI-А6» р.н. НОМЕР_1 (номерний знак Литовської Республіки), рухався по вул. Кудринецька смт. Мельниця-Подільська Борщівського району Тернопільської області в напрямку від с. Кудринці Борщівського району до перехрестя з вул. Незалежності смт. Мельниця-Подільська, в межах смуги руху до зазначеного перехрестя, із швидкістю біля 80 км/год., не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, як наслідок в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечної швидкості руху за умови видимості дороги, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.2, 12.4 ПДР України, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, які зобов`язували його рухатися у населеному пункті із безпечною швидкістю (за умови видимості дороги), не більше 50 км/год., а також своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

При подальшому наближенні до будинку №5 вказаної вулиці, із зазначеною швидкістю, водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася проїзною частиною дороги, а саме смугою руху до перехрестя з вул. Незалежності, біля правого краю проїзної частини дороги, назустріч автомобілю, відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог), 12,3 ПДР України, виявивши небезпеку для руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту, який рухається смугою руху, негайно не вжив заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, за умови руху автомобіля із безпечною та дозволеною (не більше 50 км/год.) швидкістю руху, в межах населеного пункту, як при увімкненні в автомобілі ближньому так і дальньому світлі фар.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_5 не забезпечив безпеку дорожнього руху та шляхом обрання швидкості руху автомобіля «AUDI-А6», яка значно перевищувала безпечну та дозволену на даній ділянці автодороги в межах населеного пункту, позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася назустріч в межах смуги руху транспортного засобу та під час руху допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля «AUDI-А6» на пішохода ОСОБА_9 .

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 в порушення вимог п. п. 2.10 (а, б, в, г, д, е) ПДР України негайно не зупинив керований транспортний засіб, і не залишився на місці пригоди, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав на місце пригоди карету швидкої медичної допомоги та не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, не чекав прибуття поліцейських, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організацію об`їзду місця пригоди, а залишив місце пригоди поїхавши на автомобілі «AUDI-А6» р.н. НОМЕР_1 до м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області .

Внаслідок наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: масивної відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під мозкові оболонки та речовину головного мозку, від яких настала її смерть на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10. (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_9 .

Відомості про дану ДТП 23.12.2018 внесені слідчим Боршівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області до ЄРДР за № 0000362, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України від 07.11.2019 року вручено ОСОБА_10 , батькові ОСОБА_5 , так як останній перебував за кордоном, а ОСОБА_5 і його захиснику вручено 14.08.2024 року.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_5 не було вручено повідомлення про підозру, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Статтею 135 КПК Глави 11 Розділу ІІ КПК України передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

З огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) - шляхом вручення підозрюваному повідомлення про підозру, надіслання його поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, а у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 перетнув державний кордон України із Молдовою у пункті перетину «Мамалига» 24.12.2018 року о 11 год. 27 хв. та на територію України, станом на 11.08.2022 року не повертався, а тому 13.09.2022 ураховуючи те, що його місцезнаходження не встановлене, на підставі ст.ст. 41, 110, 281 КПК України винесено постанову про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук і відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також встановлено, що інформація щодо розшуку підозрюваного ОСОБА_5 розміщена на офіційному веб-порталі МВС України та внесена в обліки Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України 11.02.2020 р.

Крім того, вжитими розшуковими заходами працівниками СКП ВП № 1 (м. Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області отримано інформацію про те, що ОСОБА_5 за вищевказаний період перебував у Республіці Італія.

Згідно інформації управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Тернопільській області №2924/6/01-22 від 11.08.2022 року встановлено, що згідно даних системи «Аркан» ОСОБА_5 перетнув державний кордон України із Молдовою у пункті перетину «Мамалига» 24.12.2018 року о 11 год. 27 хв. та на територію України, станом на 11.08.2022 року не повертався.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 (м. Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 13.09.2022 досудове розслідування кримінального провадження № 0000362 від 23.12.2018 - відновлено.

13.09.2022 ураховуючи те, що місце знаходження ОСОБА_5 не встановлене, на підставі ст.ст. 41, 110, 281 КПК України винесено постанову про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук і відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 .

При оцінці доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 злочину, особу підозрюваного, його спосіб життя, відповідно до положень ч.6 ст.193 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід, слідчим суддею враховано, що ОСОБА_5 намагаючись уникнути відповідальності за вчинення тяжкого злочину, 24 грудня 2018 року, тобто на наступний день після ДТП, виїхав за кордон, де переховувався від органів досудового розслідування та суду і тільки заходами проведеними в процесі міжнародного розшуку його було затримано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим і використано стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав продовження строку запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді від 14 серпня 2024 року є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Твердження апелянта, що слідчим суддею при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу не враховано того, що ч.6 ст.193 КПК України була змінена та доповнена Законом України №1422-ІХ від 27.04.2021, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення ч.6 ст.193 КПК України, як в редакції Закон України №1422-ІХ від 27.04.2021 року, так і в редакції, яка діяла на час події кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 передбачала можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу та наявності доказів про те, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук".

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положенням цього Кодексу, чинним на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвал слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвал слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвали слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 та від 14 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвали слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 та від 14 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді