Справа № 462/5399/24
провадження 1-кп/462/499/24
У Х В А Л А

04 жовтня 2024 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

особи, відносно якої розглядається

клопотання ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Львові клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с.Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України; учня ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судженого

за вчинення злочину за ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2024 року, приблизно о 18 годині 25 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи мотоциклом «Honda Hornet 250», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Городоцькій, що у м. Львові, у напрямку за межі міста, при проїзді її ділянки неподалік будинку № 300, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10; Розділу 2 п. 2.1 пп. а, п. 2.3 пп. б, д; Розділу 12 п.п. 12.1, 12.3; Розділу 18 п. 18.4 Правил дорожнього руху, які виразились у тому, що він керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості із урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, із моменту як мав об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху автобуса, що зменшував швидкість перед регульованим пішохідним переходом, своєчасно не застосував гальмування, не зменшив швидкості аж до зупинки, не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переході, справа наліво по напрямку руху мотоцикла.

Внаслідок порушення неповнолітнім ОСОБА_4 , вимог Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка отримала наступні тілесні ушкодження: синець в ділянці лівої вилиці та лівого ока, синець в ділянці лівої гомілки, перелом скроневої та потиличної кісток з переходом на основу черепа, забій головного мозку важкого ступеня, двобічні субдуральні крововиливи лівої тім`яної ділянки, геморагічно-контузійні вогнища правої та лівої лобної частки та лівої півкуль мозочка, травматичний субарахноїдальний крововилив, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, та повідомив, що дійсно 11 квітня 2024 року, приблизно о 18 годині 25 хвилин, керуючи мотоциклом «Honda Hornet 250», р.н. НОМЕР_1 , не маючи при цьому посвідчення водія відповідної категорії , та рухаючись ним по АДРЕСА_2 , у напрямку за межі міста, при проїзді її ділянки неподалік будинку АДРЕСА_3 , своєчасно не застосував гальмування, не зменшив швидкості аж до зупинки, не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переході. Зазначив, що про вчинене дуже шкодує.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив злочин, - а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 , та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, ступінь тяжкості, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу ОСОБА_4 , який позитивно характеризується з місцем навчання, відшкодування матеріальної та моральної шкоди батьками ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_7 , позитивно характеризується за місцем навчання та місцем проживання. Обставинами які пом`якшують покарання згідно ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ч. 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

Як встановлено під час судового розгляду, на момент вчинення злочину, що підпадає під ознаки діянь, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 , згідно зі ст. 22 КК України не досяг віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, оскільки він вчинив злочин у віці 15 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, а також, те, що неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діянь, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України у віці 15 років, дані про його особу, враховуючи умови його життя та виховання, рівень розвитку, суд приходить до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 , примусового заходу виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачу неповнолітнього ОСОБА_4 , під нагляд батьків ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 , до досягнення повноліття.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного

характеру :

-застереження;

-обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановити обмеження перебування ОСОБА_4 поза місцем проживання з 20 год. 00 хв., до 07 год. 00 хв., без присутності батьків тривалістю на /один/ рік;

-передати неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення повноліття.

Речові докази: Honda Hornet 250" р. н. НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_9 .

Заходи забезпечення вжиті ухвалою Галицького прайонного суду міста Львова від 12 квітня 2024 року, - скасувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1