Номер провадження 1-кп/741/111/24
Єдиний унікальний номер 741/1593/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка Чернігівської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 02 липня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівської області, громадянина України, українця, освіта загальна середня, офіційно непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2024 року близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись на подвір`ї господарства за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , в ході сварки, що сталася у нього із ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння тілесного ушкодження потерпілому та бажаючи їх настання та доводячи свої наміри до кінця, умисно наніс йому по обличчю не менше трьох ударів кулаками, спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: подвійного перелому нижньої щелепи справа між 41, 42 зубами та суглобового паростка; закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк, більше, ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КК України, а саме заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Надав показання, що він, знаходячись на подвір`ї господарства за місцем проживання ОСОБА_5 який виражався у його бік нецензурною лайкою, наніс останньому удари в область голови. Удари наносив кулаком, після чого ОСОБА_5 упав на землю, а ОСОБА_4 пішов з подвір`я. У подальшому потерпілому ОСОБА_5 він надавав кошти на лікування. Зазначив, що на теперішній час між ним та потерпілим ОСОБА_5 конфлікт відсутній, вони спілкуються між собою. У вчиненому щиро кається, зробив для себе висновки, а саме не вчиняти таких або подібних дій.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, зважаючи на те що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 122 КК України в межах санкції вказаної статті у виді обмеження волі на певний строк.

Також суд враховує позицію прокурора, який вказав на можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України та звільнити його від покарання з іспитовим строком.

Таким чином, з урахуванням обставин і наслідків злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових проступків та злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст.368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, а саме пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки».

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1