ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 689/2388/22

Провадження № 11-кп/4820/449/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілих ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 перед початком апеляційного розглядуапеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 002376 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Ярмолинці Хмельницької області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без задоволення.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2024 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року скасовано, призначено новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції. Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 липня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та доводи клопотання прокурора

У поданій апеляційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 з частини 1 статті115 КК України на частину 2 статті 121 КК України, призначити мінімальне покарання в межах санкції статті;

змінити вирок суду у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 , позовні вимоги ОСОБА_9 задовольнити частково та стягнути зі ОСОБА_6 на користь останнього 250 000 грн. відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог відмовити;

виключити з мотивувальної частини вироку таку обставину, що обтяжує покарання, як перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння;

визнати за обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 визнання його вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного поводженням та таким, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

19 липня 2024 року від захисників надійшли зміни та доповнення до апеляційної скарги, в яких вони просять серед іншого змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 з частини 1 статті 115 КК України на частину 1 статті 119 КК України, та закрити кримінальне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи.

16 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 днів. Прокурор вказує, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується, перегляд вироку суду першої інстанції апеляційним судом триває, а ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати надалі. Зокрема прокурор вказує на такі ризики:

-переховування обвинуваченого від суду, оскільки після вчинення злочину ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим намагаючись уникнути відповідальності за вчинене. Окрім того, ОСОБА_6 усвідомлює міру та суворість покарання, яке йому загрожує, тому він може навмисно переховуватися від суду з метою уникнення такого;

-вплив обвинуваченого на свідків і потерпілих з метою зміни їх показань, оскільки обвинувачений проживає в одному населеному пункті з ними та йому відомі їх адреси проживання, місця роботи;

-вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не працевлаштований і не має постійного заробітку.

У ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки дружина, з якою він проживав, покинула місце їх проживання та переїхала до Києва.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, з огляду на обґрунтовані сумніви у тому, що останній виконуватиме покладені на нього обов`язки, відсутність клопотань від осіб щодо їх можливості поручитися за обвинуваченого, неможливість перебування обвинуваченого під домашнім арештом, оскільки буде відсутній цілодобовий нагляд правоохоронних органів, що викликає сумніви у можливості виконання ОСОБА_6 його обов`язків.

Захисник ОСОБА_8 у поданому клопотанні просить змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби з 06:00 год. до 23:00 год. та покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України.

Захисник наголошує, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом, а зібрані стороною обвинувачення докази є недопустимими.

На думку захисника, зазначені у клопотанні прокурора ризики за статтею 177 КПК України не доведені. ОСОБА_6 за весь час не вживав жодних заходів, спрямованих на переховування від органів слідства чи суду, займав активну поведінку з метою встановлення істини у кримінальному провадженні. Потерпілі та свідки вже надали суду показання й окрім того були попереджені про відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання, місце роботи, міцні соціальні зв`язки (мати) та бездоганну репутацію, не має судимостей. Водночас обвинувачений має проблеми зі здоров`ям хронічного характеру.

На підставі частини 3 статті 331 КПК України в судовому засіданні розглядалося питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Позиції учасників судового провадження щодо поданих клопотань

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, оскільки обставини, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не зникли, ризики, якими керувався суд при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зменшилися, просила врахувати суспільну небезпеку злочину, який є особливо тяжким. В задоволенні клопотання сторони захисту просила відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники в судовому засіданні підтримали клопотання сторони захисту та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав, змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби з 06:00 год. до 23:00 год. з покладенням відповідних обов`язків. Заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, просили відмовити в його задоволенні. На думку захисників прокурор не має повноважень подавати клопотання про продовження запобіжного заходу, враховуючи, що вироком суду запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набуття вироком законної сили залишений без змін.Також у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для продовження строку тримання під вартою, оскільки з огляду на вимоги ст.401 КПК України вирішуються клопотання щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу. Всі ризики, вказані у клопотання прокурора, не доведені останнім.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 підтримали клопотання прокурора та заперечили щодо задоволення клопотання сторони захисту, просили врахувати, що обвинувачений утримується під вартою фактично відразу після скоєння злочину, тому не міг вчиняти дії, передбачені ст.177 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження щодо клопотання прокурора та доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, а також за клопотанням сторони захисту, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора та відмову у задоволенні клопотання сторони захисту з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З положень статей 194, 199 КПК України вбачається, що під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, ухвалено вирок, його визнано винним та призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі, цей вирок не набрав законної сили.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2024 року було скасовано ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року, якою вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 був залишений без змін та призначено новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції. При цьому обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 липня 2024 року включно.

Доводи сторони захисту щодо безпідставного обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України та недопустимість всіх доказів, буде перевірятися в ході апеляційного розгляду, тоді як наявні матеріали провадження, вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , який не набрав законної сили, свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи.

Стосовно наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є зокрема, ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку набрання вироком законної сили, а саме 11 років позбавлення волі, а також той факт, що ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, не надав потерпілому необхідної допомоги та не дочекався приїзду поліції, колегія суддів вважає реальним ризик переховування ОСОБА_6 від суду протягом апеляційного перегляду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, факт того, що обвинувачений проживає з потерпілими та свідками в одному населеному пункті, знає їх адреси проживання та місця роботи, свідчить про існування можливості тиску зі сторони обвинуваченого на потерпілих і свідків з метою спонукати їх до зміни своїх показань або відмови від дачі таких показань задля пом`якшення або уникнення обвинуваченим відповідальності, тому колегія суддів вважає наявним ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків і потерпілих.

Разом з тим, колегія суддів вважає недоведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на те, що обвинувачений не працевлаштований і не має постійного заробітку, оскільки обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а інкримінований йому злочин не є корисливим та не пов`язаний із його матеріальним станом.

Також колегією суддів враховуються конкретні обставини цієї справи, суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який є особливо тяжким, його дані про особу, що обвинувачений ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований та не має постійного джерела доходу. Натомість відповідні доводи сторони захисту щодо бездоганної репутації ОСОБА_6 , стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відтак, колегія суддів вважає доведеними прокурором та реальними ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України. Водночас відповідні доводи захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Посилання захисника на недоведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не береться колегією суддів до уваги під час цього судового розгляду, оскільки не стосується питання продовження/зміни запобіжного заходу особі, а відноситься до етапу розгляду провадження по суті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в цьому випадку загальносуспільні права та інтереси переважають над правом ОСОБА_6 на свободу пересування, а отже останнє може бути обмежено у передбаченому законом порядку.

Також апеляційний суд бере до уваги відсутність відомостей, які б вказували на неможливість перебування ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі. Відповідно до наданого захисником листа від начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Хмельницькій області №378-ХМ-24 від 05.07.2024 обвинувачений ОСОБА_6 має задовільний стан здоров`я, перебуває на диспансерному обліку, отримує амбулаторне лікування та не потребує лікування чи госпіталізацію до закладів охорони здоров`я в ургентному порядку.

Твердження захисників, що вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був залишений для обвинуваченого без змін до набуття цим вироком законної сили, а тому прокурор не має повноважень для подання клопотання про продовження дії запобіжного заходу, є неспроможними. Зазначений вирок суду не набрав законної сили, натомість постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2024 року був призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції та обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2024 року. Тож, прокурор правомірно, у порядку статті 331 КПК України, зважаючи на сплив строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 і продовження існування передбачених статтею 177 КПК України ризиків, звернувся до апеляційного суду з клопотанням про продовження строку дії зазначеного запобіжного заходу.

Незважаючи на те, що згідно з практикою ЄСПЛ за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Манчіні проти Італії»), колегія суддів, беручи до уваги доведені прокурором вище ризики за статтею 177 КПК України, не знаходить переконливими доводи сторони захисту щодо необхідності та можливості зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби. Ризик впливу на свідків та потерпілих зі сторони обвинуваченого, як вже було встановлено вище, прокурором доведений.

Так, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Тож, оскільки апеляційний розгляд цього кримінального провадження перебуває на початковому етапі, в апеляційній скарзі захисників порушується питання щодо дослідженні показань свідків, тому колегія суддів не вважає за доцільне змінювати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Зважаючи на наближення завершення терміну тримання під вартою ОСОБА_6 (27 липня 2024 року), враховуючи, що передбачені статтею 177 КПК України та доведені прокурором ризики не зменшилися й продовжують існувати, апеляційний розгляд не завершений, колегія суддів дійшла висновку про існування обґрунтованої необхідності у продовженні строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 і лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, на відміну від домашнього арешту чи іншого більш м`якого запобіжного заходу, здатний забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків у повній мірі.

Тож, колегія суддів вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 19 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави на підставі пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України. Доводи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому не знайшли підтвердження упродовж апеляційного розгляду, тому вимоги поданого стороною захисту клопотання не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 331, 401, 405 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 .

Клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 19 вересня 2024 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3