ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/204/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи засудженим вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.04.2021 року за ч.1 ст.185 КК до покарання у виді 100 годин громадських робіт та будучи ознайомленим із необхідністю відпрацювання цих робіт в КП «Мелітопольський міський парк культури і відпочинку ім.М. Горького» ММР та про можливість притягнення до кримінальної відповідальності у разі ухилення від відбування покарання 23.08.2021, 25.08.2021, 26.08.2021, 27.08.2021, в період часу з 08.09.2021 по 10.09.2021 та з 14.09.2021 по 01.10.2021 та з 04.10.2021 по 20.10.2021 без поважних причин тривало та систематично ухилявся від відбування призначеного покарання та із призначених судом 100 годин відпрацював лише 44 години громадських робіт.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК, як ухилення від відбуття громадських робіт. Йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71, п.4 ч.1 ст.72 КК шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.04.2021 року остаточно призначено покарання у виді 2 років 7 днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.389 КК у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71, п.4 ч.1 ст.72 КК шляхом приєднання невідбутого покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.04.2021 року остаточно призначити покарання у виді 2 років 7 днів обмеження волі. Свої вимоги прокурор мотивувала тим, що суд неправомірно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, чим фактично змінив попередній вирок суду, який набрав законної сили і відповідно до якого обвинувачений мав реально відбувати покарання у виді громадських робіт, до якого приписи ст.75 КК не застосовуються. За таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування покарання не узгоджується з приписами статей 50, 65 КК та унеможливлює досягнення мети покарання.

До вказаної апеляційної скарги першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури було внесено зміни, відповідно до яких прокурор просив вирок скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

Аргументуючи свої вимоги прокурор зазначив, що на теперішній час минув строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, оскільки з часу вчинення ним кримінального правопорушення минуло три роки, а тому скасування вироку в частині призначеного покарання вже є недоцільним.

В запереченнях на апеляційну скаргу, які були подані ще 16.02.2022 року, обвинувачений просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора через необґрунтованість наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора з урахуванням внесених до неї змін не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а навпаки ставиться питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а сам обвинувачений вирок суду не оскаржив, тим самим погодився із встановленими судом обставинами, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого. При цьому оголошення про виклик обвинуваченого було розміщено на офіційному веб-сайті апеляційного суду, а тому з моменту розміщення цього оголошення обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу з урахуванням внесених до неї змін та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга зі змінами підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором на оскаржуваний вирок було подано апеляційну скаргу, в якій порушувалося питання про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

В подальшому у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності прокурор змінив вимоги апеляційної скарги та остаточно вимагав вирок суду скасувати, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрити. При цьому прокурор вважав недоцільним скасування вироку в частині призначеного покарання.

Відтак колегія суддів, з огляду на таку позицію прокурора, виходячи з положень ч.1 ст.404 КПК, не вирішувала питання щодо обґрунтованості доводів, наведених у первісній апеляційній скарзі, а перевіряла виключно доводи і вимоги, які прокурором наведено у змінах до апеляційної скарги.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За частиною 1 статті 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Стаття 49 КК не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності стосовно триваючих кримінальних правопорушень, яким є, зокрема і кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК.

Початком триваючого кримінального правопорушення є вчинення особою діяння, безпосередньо спрямованого на виконання об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення; закінченням - досягнення діянням стадії закінченого кримінального правопорушення; завершенням - момент, починаючи з якого особа більше не вчиняє кримінальне правопорушення за своєю волею (припинення кримінального правопорушення) чи незалежно від її волі (переривання) кримінального правопорушення.

Відтак, у разі вчинення триваючого кримінального правопорушення першим днем строку давності є день, наступний за днем завершення кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт по 20 жовтня 2021 року включно. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК, відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії кримінальних проступків. Даних про переривання чи зупинення строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не надано і колегією суддів не встановлено. Відтак з огляду на п.2 ч.1 ст.49 КК строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності на час апеляційного розгляду закінчився.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4