ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2554/24 Справа № 192/648/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_7 , подані на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України,

встановила:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, за результатами розгляду було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України.

В обґрунтування такого висновку суд послався на те, що засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які провадяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.

29.10.2021 комісією установи виконання покарань відмовлено засудженому у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.

10.02.2023 комісією виправної установи відмовлено засудженому у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення (а.с. 41).

Зазначив, що за тривалий період відбування покарання (із січня 2020 року) до засудженого було застосовано лише чотири заохочення. Також до засудженого було застосоване три стягнення, останнє у листопаді 2023 року, які натепер є погашеними (а.с. 42).

Вказав, що згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку, дотримання вимог безпеки праці за І, ІІ, IІІ, IV квартали 2022 року, І квартал 2023 року оцінено як «задовільно», за ІІ квартал 2023 року «добре», за IІІ, IV квартали 2023 року, І квартал 2024 року - знову «задовільно» (за шкалою оцінювання: «незадовільно», «задовільно», «добре»), (а.с. 13, 14).

Також зазначає, що не бере до уваги наявний в особовій справі висновок щодо ступеня виправлення засудженого (а.о.с. 110 113), оскільки, як вбачається висновку комісії, предметом перевірки було те, чи довів засуджений своє виправлення (підкреслено: «не довів свого виправлення»), а не те, чи став засуджений на шлях виправлення (а.о.с. 113).

Також вказує, що позитивні зміни у поведінці засудженого мають місце, однак за вказаних обставин не можна зробити висновок, що такі зміни є сталі та незворотні та що засуджений став на шлях виправлення.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не погоджуючись із судовою ухвалою, просить про її скасування та ухвалення нового рішення щодо заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосовуючи норми матеріального права неправильно тлумачить норму, передбачену ст. 82 КК України, адже ця норма передбачає можливість її застосування у разі, коли засуджений став на шлях виправлення, а не зовсім виправився, як зазначає суд.

Посилається на те, що у судовому засіданні було достеменно встановлено, що засуджений відбув 2/3 частини покарання, працевлаштований у СВК АДРЕСА_1 , до праці відноситься добре, стягнень не має, має декілька заохочень, зробив належні висновки щодо вчинених правопорушень, визнав і визнає свою провину, щиро розкаюється у скоєному, більше такого не вчинить. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, з розумінням ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, позову не має, виконавчі листи не надходили, на профілактичному обліку не перебуває.

Зазначає, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в особовій справі мається висновок, про те, що засуджений не довів свого виправлення, незважаючи на те, що предметом оцінювання комісії, на підставі приписів ст. 82 КК України, було став чи не став засуджений на шлях виправлення.

Вказує, що, враховуючи сумлінну поведінку та відношення до праці, можна зробити висновок, що засуджений став на шлях виправлення.

У поданій апеляційній скарзі засуджений, не погоджуючись із судовою ухвалою, просить про її скасування та ухвалення нового рішення, яким визнати те, що він став на шлях виправлення та застосувати до нього ст. 82 КК України.

Вважає, що висновки суду не містять мотивів та обґрунтувань. Він працевлаштований на виробництві установи, має чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці та бездоганну поведінку з оголошенням подяки перед строєм засуджених від керівництва установи.

Зазначає, що суд послався на те, що він має лише чотири заохочення, при цьому суд не обґрунтував скільки їх потрібно для розуміння що особи виправилась або стала на шлях виправлення.

Вказує, що оцінка характеризуючих даних посередньо зроблена навмання й не відповідає фактично зазначених у характеристиці даних про особу, суперечить висновкам керівництва установи, не мають жодного підґрунтя.

Посилається на те, що судом зазначено про наявність в нього трьох стягнень, які на теперішній час є погашеними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, якиї заперечував проти задоволення апеляційних скарг, проаналізувавши матеріали судового провадження, співставивши викладені у апеляційній скарзі доводи із наявними обставинами, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 82 КК України, суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 2 частини 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, наданої засудженому ОСОБА_7 Державною установою «Солонянська виправна колонія (№ 21)» у квітні 2024 року, в установах виконання покарань за останньою судимістю він знаходиться з 17 квітня 2019 року.

У період перебування у ДУ ВУВП № 11 характеризувався посередньо.

У Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» знаходиться з 30 грудня 2021 року. В установі виконання покарань працевлаштований до режимної бригади на промисловій зоні установи виконання покарань. За час відбування покарання характеризується посередньо.

ОСОБА_7 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, з розуміння ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Засуджений бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу (Духовне відродження), позову не має, виконавчі листи не надходили, на профілактичному обліку не перебуває.

Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які провадяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.

29.10.2021 комісією установи виконання покарань відмовлено засудженому у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.

10.02.2023 комісією виправної установи відмовлено засудженому у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення (а.с. 41).

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення від 20.04.2024 року, за тривалий період відбування покарання (із січня 2020 року) до засудженого було застосовано лише чотири заохочення. Також до засудженого було застосоване три стягнення, два з яких сувора догана, останнє (догана) у листопаді 2023 року, які на тепер є погашеними (а.с. 42).

Згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку, дотримання вимог безпеки праці за І, ІІ, IІІ, IV квартали 2022 року, І квартал 2023 року оцінено як «задовільно», за ІІ квартал 2023 року «добре», за IІІ, IV квартали 2023 року, І квартал 2024 року - знову «задовільно» (за шкалою оцінювання: «незадовільно», «задовільно», «добре»), (а.с. 13, 14).

Виходячи із вищенаведених норм та встановлених обставин і даних щодо поведінки засудженого за час відбування покарання у виправній установі, колегія суддів вважає, що наявні матеріали справи, не підтверджують позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки наявні у засудженого заохочення не є систематичними і не дають підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

Доводи засудженого та його захисника в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_7 працевлаштований у СВК АДРЕСА_1 , до праці відноситься добре, стягнень не має, має декілька заохочень, зробив належні висновки щодо вчинених правопорушень, визнав і визнає свою провину, щиро розкаюється у скоєному, більше такого не вчинить, не є достатнім доказом його виправлення та усвідомлення засудженим протиправності своїх дій не є виключними та беззаперечними підставами для застосування ст. 82 КК України, а є загальноприйнятою нормою поведінки засуджених і відбуваючих у виправній установі покарання осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України, слід враховувати весь період відбування покарання. При цьому, засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що в супереч доводам апеляційних скарг, вищезазначеним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки за весь період відбування покарання засуджений не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

При судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш мяким.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює докази, порівняно з оцінкою їх засудженим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду, на що є необґрунтовані посилання в апеляційних скаргах останніх.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 82 КК України, а відтак і правових підстав для задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 411,418,419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4