Справа № 717/1822/24
Номер провадження 1-кс/717/459/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання представника володільця майна, щодо якого застосовано арешт про скасування арешту майна та вирішення питання про долю речових доказів, -

Встановив:

Представник володільця майна, щодо якого застосовано арешт ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 23.07.2024 року на автомобіль марки «ВАЗ 21011» д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ,є ОСОБА_5 , який перебуває у законному володінні ОСОБА_3 .

Прокурор ОСОБА_6 подав заяву про розгляд клопотання в його відсутності.

Судом встановлено, що 23.07.2024 року ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду Чернівецької області накладено арешт на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, на автомобіль марки «ВАЗ 21011» д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ,є ОСОБА_5 , який перебуває у законному володінні ОСОБА_3 .

Дослідивши додані до клопотання копії документів, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п7) ч.2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є:арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В Постанові ОП ККС ВС від 15 квітня 2024 року у справі № 554/2506/22 зауважено, що імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є нормами, за якими в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження і застосування яких у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Таким чином, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття слідчим кримінального провадження в порядку, передбаченому законом, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Встановлено, що на даний час постановою слідчого СВ Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області з кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172 від 19.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито постановою слідчого від 10.10.2024 року.

Суд вважає, що подальше утримання майна чи перебування його під арештом, призведе до обмеження прав власника та володільця майна.

Враховуючи викладене вище суд вважає, що арешт накладений 23.07.2024 року ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду Чернівецької області накладено на автомобіль марки «ВАЗ 21011» д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 припинив свою дію з 10.10.2024 року, тобто з моменту тобто після закриття вказаного вище кримінального провадження, отже відсутні підстави для скасування такого арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Згідно п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження

З ухвали слідчого судді від 23.07.2024 року вбачається, що автомобіль марки «ВАЗ 21011» д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 був визнаний речовим доказом.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, однак не визначено порядку оскарження судового рішення, постановленого за результатом розгляду цього клопотання.

ОП ККС ВС зауважує, що посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Враховуючи, що кримінальне провадження закрите постановою слідчого, суд вважає, що речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ 21011» д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 слід повернути його володільцю ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, керуючись ст.100, ст. 170-174, ч.4 ст.132 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника володільця майна задовольнити частково.

В задоволенні клопотання представника володільця майна про скасування арешту майна відмовити.

Речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ 21011» д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 повернути його володільцю ОСОБА_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд.

Суддя ОСОБА_1