Справа № 158/2621/24 Провадження №11-сс/802/369/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 серпня 2024 року (ЄРДР № 0000889),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчої СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ 554», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом, в якому виявлено дрова породи «Дуб» у кількості 4 кубометри.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. В матеріалах провадження відсутні будь-які докази, які давали б суду підстави вважати, що майно зазначене у клопотанні слідчого, яке подане в межах кримінального провадження №0000889 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КК України, а тому і немає підстав для його арешту.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, яке вказане у клопотанні. Вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що тимчасово вилучене майно про яке йде мова у поданому слідчим клопотанні, є предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та має значення для подальшого проведення слідчих дій в кримінальному провадженні

Майно про яке вказує слідчий у клопотанні повністю відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою його збереження - воно підлягає арешту, однак слідчий суддя місцевого суду на дані обставини належної уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляцію підтримував і просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити в повному обсязі, власника майна, який скаргу заперечив та просив рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Нормами ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000889 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.

Із вказаного витягу ЄРДР вбачається, що на автодорозі у с. Журавичі на вул. Шевченка було зупинено транспортний засіб марки ЗИЛ-ММЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у причіпі якого була деревина породи дуб, загальною кубомасою 4 метри кубічні, без відповідних документів, які би свідчили про походження дров.

13.08.2024 в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ 554», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , фактичним користувачем є ОСОБА_7 , в причіпі якого виявлено дрова породи «Дуб» у кількості 4.

Постановою слідчого від 13.08.2024 вказане майно визнано речовим доказом та поміщено до Ківерцівського лісового господарства у АДРЕСА_1 .

Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вказане майно, слідчий вказував про те, що існує сукупність розумних підозр, що воно є доказом злочину кримінальному провадженні №0000889, а тому, саме з метою його збереження, просив накласти арешт.

Однак, слідчим суддюю встановлено, що відповідно до накладної №б/н від 13.08.2024 деревина, котру було виявлено в причіпі автомобіля «ЗИЛ-ММЗ 554», придбано у ФОП « ОСОБА_11 » кількістю 5 метрів кубічних під назвою «дрова палевні». У свою чергу, згідно до товаро-транспортних накладних, що долучені до матеріалів справи, деревина, а саме деревина дровяна НП Граб та Дуб, загальним об`ємом 5 метрів кубічних перевозилася із пункту завантаження - Новоставського лісництва. Слід зауважити, що деревина дров`яна непромислового призначення (НП) це колоті або пиляні матеріали, що йдуть на пічне і камінне опалення.

Таким чином, матеріали клопотання не містять доказів, а сторона обвинувачення в ході його розгляду не навела достатніх обґрунтувань та не надала належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України в кримінальному провадженні №0000889 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, окрім як визнання цього майна речовими доказами постановою слідчого, та підозр, які фактично нічим не підтверджені.

При цьому, апеляційний суд повністю погоджується із мотивами слідчого судді, які викладені у судовому рішенні про те, що органом досудового розслідування жодним доказом не доведено незаконність походження дров породи «Дуб», яка перевозилась транспортним засобом.

А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що майно, яке 13 серпня 2024 року було тимчасово вилучено в ході проведення огляду місця події, не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України в кримінальному провадженні за №0000889, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав, передбачених кримінально процесуальним законом, для накладення арешту на майно, є правильним.

При цьому, усі доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі, а також наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, так як фактично були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана правильна юридична оцінка. На думку апеляційного суду, доводи прокурора фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 серпня 2024 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді