Справа №766/9693/24
н/п 1-кс/766/4663/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000482 від 18.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановила:

Слідчий звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: футболка різнокольорова та штани спортивні чорного кольору, які в подальшому запаковані картону коробку, яка опечатана клейкою стрічкою жовто-синього кольору та контрольним талоном; мобільний телефон марки TECNO, золотистого кольору в робочому стані, з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , IMEI 3: НОМЕР_3 , PSN: НОМЕР_4 , який запакований до сейф-пакету PSP1150341; пошкоджений мобільний телефон, який має на корпусі наліпку зі штрих-кодом і надписом IMEI: НОМЕР_5 , який запакований до сейф-пакету PSP1150340, залишивши в розпорядженні органу досудового розслідування на час проведення досудового розслідування та в розпорядженні суду на час судового розгляду.

Обґрунтування клопотання:

Слідчим відділенням Відділення поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000218, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: що 18.06.2024 до чергової частини ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого труп останнього виявлено за адресою: АДРЕСА_1 .

18.06.2024 на підставі ст. ст. 208, 615 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході проведення затримання в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України проведено особистий обшук, а присутності понятих, затриманого ОСОБА_5 , а ході проведення слідчої дії вилучено наступне: футболка різнокольорова та штани спортивні чорного кольору, які в подальшому запаковані картону коробку, яка опечатана клейкою стрічкою жовто-синього кольору та контрольним талоном; мобільний телефон марки TECNO, золотистого кольору в робочому стані, з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , IMEI 3: НОМЕР_3 , PSN: НОМЕР_4 , який запакований до сейф-пакету PSP1150341; пошкоджений мобільний телефон, який має на корпусі наліпку зі штрих-кодом і надписом IMEI: НОМЕР_5 , який запакований до сейф-пакету PSP1150340.

У подальшому постановою слідчого від 18.06.2024 вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Метою арешту майна є збереження вищезазначеного вилученого, що визнано речовим доказом оскільки воно може бути використане, як доказ та має важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Необхідність накладення арешту саме на це майно обґрунтована необхідністю збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, а також, необхідності проведення з ним експертних досліджень.

При цьому, існують обставини щодо необхідності у застосуванні заборон відчуження, користування та розпорядження тимчасово вилученим майном, які речовим доказом, оскільки ненакладення ухвалою слідчого судді на вказане майно арешту та відповідно їх подальше повернення володільцю унеможливить подальше проведення відповідних експертних досліджень та може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, та, відповідно, до визнання неналежним та недопустимим речовими доказами при подальшому судовому розгляді вказаного кримінального провадження.

Думка учасників процесу.

Слідчий надала заяву про розгляд клопотання без її участі.

Мотивація суду:

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, якою визначено, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що повинен врахувати слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Відділення поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000218 від 18.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обставини правопорушення викладені у клопотанні.

Відповідно до протоколу особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.06.2024, було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в ході проведення особистого під час його затримання було вилучено: футболку різнокольорову та штани спортивні чорного кольору, які в подальшому запаковані у картону коробку, яка опечатана клейкою стрічкою жовто-синього кольору та контрольним талоном; мобільний телефон марки TECNO, золотистого кольору в робочому стані, з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , IMEI 3: НОМЕР_3 , PSN: НОМЕР_4 , який запакований до сейф-пакету PSP1150341; пошкоджений мобільний телефон, який має на корпусі наліпку зі штрих-кодом і надписом IMEI: НОМЕР_5 , який запакований до сейф-пакету PSP1150340.

Постановою старшого слідчого від 18.06.2024 зазначені вилучені речі визнано речовим доказом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, викладені у клопотанні, а також те, що вилучене майно (одяг) може зберігати на собі сліди злочину, з метою подальшого призначення і проведення відповідних експертиз, а також те, що вказані речі визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, тому є всі підстави для арешту вказаного майна (одягу) з метою його збереження.

З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вищезазначеного майна (одягу), а також, за необхідності проведення з ним експертних досліджень, виникла необхідність в накладенні арешту з метою збереження речового доказу, запобігання зазначених негативних наслідків.

Разом з цим, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на майно: мобільні телефони, які були вилучені у ОСОБА_5 .

У клопотанні слідчим не було обґрунтовано необхідність накладення арешту на мобільні телефони, відповідно до приписів ст.170 КПК України, а лише зазначено, що «у разі ненакладення ухвалою слідчого судді на вказане майно арешту та відповідно їх подальше повернення володільцю унеможливить подальше проведення відповідних експертних досліджень та може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження», а тому вказані речі є речовими доказами та підпадають під критерії ст. 98 ч.1 КПК України, а отже, за версією слідства, є матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди злочину та/або є об`єктом кримінально протиправних дій, набутих кримінально-протиправним шляхом.

Однак слідчим не обґрунтовано причинно-наслідкового зв`язку між знайденими мобільними телефонами та вчиненим правопорушення, а також того, що мобільні телефони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та містять на собі сліди злочину.

Телефон є електронним (матеріальним) носієм інформації. У вилученому мобільному телефоні знаходиться інформація, яка відноситься до особистої (конфіденційної), тому може бути отримана органом досудового слідства тільки у разі, якщо така інформація містить відомості щодо вчиненого особою кримінального правопорушення. Слідчим у клопотанні не обґрунтовано необхідність арешту мобільного телефону, як речового доказу, який містить на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

Не містить обґрунтування, як речового доказу телефонів і постанова слідчого про визнання та залучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів. У зазначеній постанові викладені обставин кримінального правопорушення, зазначено які предмети вилучені при затриманні підозрюваного, лише зазначено, що «вилучене майно має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні». Досудове розслідування здійснюється за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, в якому об`єктом злочину є здоров`я та життя людини. У клопотанні незрозуміло як мобільні телефони можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Вилучені телефони не є ні предметом кримінального правопорушення, ні матеріальним об`єктом, який зберіг на собі його сліди.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.173 КПК України слідчий суддя при арешті майна повинен врахувати наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий не довела значення вилучених телефонів для кримінального провадження.

Отже, вилучені мобільні телефони не є ні знаряддям, ні предметом кримінального правопорушення, а також матеріальним об`єктом, який зберіг на собі його сліди.

Слідчим у клопотанні не обґрунтовано необхідність арешту мобільних телефонів, як речових доказів, які містять на собі сліди злочину та які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх особі, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову з юридичної особи отриманої неправомірної вимоги, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речового доказу), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У клопотанні не наведено критеріїв відповідності мобільних телефонів речовому доказу. Слідчий жодним чином не довів які слідчі чи процесуальні дії мають бути вчинені з вказаним майном під час досудового розслідування, та його значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе, що майно було вилучено у визначений законом спосіб, необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки слідчим не було доведено, що арештом мобільних телефонів може бути виконано якесь завдання у кримінальному провадженні, то слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова в задоволенні або частковому задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Щодо передання судовим рішенням майна, зазначеного у клопотанні та відносно якого слідчим прийнято постанову про визнання речовими доказами, на відповідальне зберігання будь-кому слідчий суддя роз`яснює, що питання зберігання речових доказів врегульовано положенням статті 100 КПК України і окремого судового рішення не потребує, тому в цій частині клопотання слідчого також задоволенню не підлягає.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Слідчий суддя роз`яснює, що після того, як буде забезпечена мета, для забезпечення якої накладається арешт, сторони мають право у порядку, визначеному ст.174 КПК України, звернутися із клопотанням про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

постановила:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000482 на тимчасово вилучене майно, а саме: футболку різнокольорову та штани спортивні чорного кольору, які в подальшому запаковані у картону коробку, яка опечатана клейкою стрічкою жовто-синього кольору та контрольним талоном.

Відмовити в арешті майна: мобільного телефону марки TECNO, золотистого кольору в робочому стані, з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , IMEI 3: НОМЕР_3 , PSN: НОМЕР_4 , який запакований до сейф-пакету PSP1150341; пошкодженого мобільного телефону, який має на корпусі наліпку зі штрих-кодом і надписом IMEI: НОМЕР_5 , який запакований до сейф-пакету PSP1150340.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1