Провадження № 1-кс/204/2766/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваної ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим відділенням Відділу поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції

в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001381, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2023, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше грудня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , керуючись корисливим умислом, вступили у попередню змову, вирішивши займатись сутенерством групою осіб, тобто вчиняти дії із забезпечення заняттям проституцією іншими особами, розробивши при цьому план, що полягав в оренді приміщення, для використання у незаконній підприємницькій діяльності завуальованої під надання послуг, тобто створенні місця розпусти, підшуканні персоналу, підшуканні осіб жіночної статі, що мали б намір надавати послуги сексуального характеру за грошову винагороду (заняття проституцією), після чого особисто здійснювати дії із забезпечення заняття проституцією іншою особою. ОСОБА_5 на виконання своєї ролі, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з метою наживи, у заздалегідь орендованих нежитлових приміщеннях за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, використовуючи номери телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , організували розміщення в мережі Інтернет на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_6 » оголошення з пропозицією надання сексуальних послуг у вищевказаних місцях. У період часу з грудня 2023 по жовтень 2024 ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання наживи в результаті звідництва для розпусти, разом з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 підшукали осіб жіночої статі: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яким співучасники злочину запропонували поліпшити їх матеріальне становище шляхом надання сексуальних послуг за грошову винагороду. Із зазначеними дівчатами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , домовились про те, що вартість однієї години сексуальних послуг з клієнтом буде становити від 3000 гривень за годину, із яких вони будуть отримувати відсотки. В подальшому, у невстановлений в ході досудового розслідування період року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи у заздалегідь орендованих нежитлових приміще ння, що розташовані за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправний характер своїх дій, посягаючи на моральні засади суспільства, направлені на звідництво для розпусти, вчиненого з метою наживи, що полягало у своєрідному посередництві добровільних сексуальних стосунків незнайомих осіб між собою та організації зустрічі таких осіб, пропонувала невстановленим в ході досудового розслідування особам, надання інтимних послуг за грошові кошти, на що останні погоджувались. У подальшому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,здійснювали звідництво для розпусти невстановлених осіб із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , для надання останнім послуг сексуального характеру. Внаслідок чого невстановлені особа вступали в статевий зв`язок з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за грошову винагороду в сумі від 3000 гривень за годину. Окрім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у грудні 2023 року (більш точну дату та час встановити не надалось можливим), перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, з метою отримання незаконного прибутку, за попередньою змовою групою осіб шляхом сутенерства, направленого на організацію діяльності з надання інтимних послуг з метою отримання прибутків, вирішила вчинити злочин при наступних обставинах. Відповідно до розподілених обов`язків, ОСОБА_5 виконувала відведену їй роль керівника місця розпусти та забезпечувала фінансування його діяльності, контролювала діяльність інших адміністраторів та осіб, що надають сексуальні послуги, розміщувала оголошення в мережі Інтернет з пропозицією надання сексуальних послуг, вела фінансову звітність незаконної діяльності з надання сексуальних послуг, проводила співбесіди із особами, які приймались на роботу, здійснювала орендну плату за використання приміщення та вела фінансову звітність незаконної діяльності з надання сексуальних послуг. Згідно зі своєю роллю, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виконували обов`язки з адміністрування місця розпусти, здійснювали пошук клієнтів та посередництво з особами жіночої статі для вступу у статевий зв`язок, вела фінансову звітність незаконної діяльності з надання сексуальних послуг, забезпечували осіб засобами гігієни, видавали заробітну плату, контролювали вихід вищевказаних осіб на роботу. З метою досягнення розробленого плану ОСОБА_5 в невстановлений в ході досудового розслідування час та місце, орендувала приміщення розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , в яких планувалась організація діяльності з надання інтимних послуг. У подальшому в період часу з грудня 2023 року по жовтень 2024 року, більш точну дату та час у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 діючи умисно, відповідно до відведеної їй ролі, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, групою осіб організовувала діяльність у вищевказаних приміщеннях із забезпечення зайняття проституцією іншими особами, що полягало у веденні фінансової звітності незаконної діяльності з надання інтимних послуг, рекламування інтимних послуг в мережі Інтернет, пошуку клієнтів та посередництві з особами жіночої статі для вступу з ними у статевий зв`язок, видачі заробітної плати, складанні графіків виходу на роботу жінок, що надають інтимні послуги, контролі за їх виходом на роботу тощо. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 почала розміщувати в мережі Інтернет оголошення про надання оплачуваних інтимних послуг, зазначивши телефонні номери мобільних операторів, крім цього почала пошук для залучення до зазначеної діяльності осіб жіночої статі. Таким чином, з урахуванням викладеного, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 2 ст. 302КК України, а саме, звідництво для розпусти, вчинене з метою наживи, а також, ч. 2 ст. 303КК України, а саме, сутенерство (дії особи по забезпеченню заняття проституцією іншою особою), вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб. Правова кваліфікація кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 злочини, передбачені ч. 2 ст. 302, ч.2 ст.303 КК України, тобто звідництво для розпусти, вчинене з метою наживи та сутенерство (дії особи по забезпеченню заняття проституцією іншою особою), вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб. У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українка, уродженка м. Дніпропетровська, громадянка України, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму. 07.11.2024 року ОСОБА_5 , в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України. Підозра відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України підтверджується та обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: рапортом про виявлене кримінальне правопорушення; протоколом огляду від 19.12.2023; протоколом огляду від 20.12.2023; протоколом огляду від 21.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 19.12.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 22.12.2023; протоколом обшуку від 30.10.2024; іншими наявними в матеріалах доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування в їх сукупності. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування. Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваної ОСОБА_5 , із вчиненням кримінального правопорушення, яке їй інкримінується, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України. Аналізуючи зібрані докази, орган досудового розслідування приходить до висновку про наявність фактів та відомостей, які вказують на те, що саме ОСОБА_5 , причетна до скоєння вищевказаних кримінальних правопорушень. Також, проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, досудове розслідування приходить до висновку про доцільність обрання ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення останнім тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від до 7 років. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та в п. 1, 2 ,4, 6 ст.178 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, що підозрювана ОСОБА_5 , може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: у ході проведення досудового розслідування встановлено, що підозрювана ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає виключне покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років. В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, підозрювана ОСОБА_8 усвідомлює невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а тому з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо незаконного впливу підозрюваної ОСОБА_5 , на свідків у кримінальному провадженні. Так, враховуючи те, що підозрювана ОСОБА_8 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, останній можуть бути відомі анкетні та контактні дані свідків у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 , знає, де останні мешкають. Тому існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Орган досудового розслідування аргументовано вважає, що ОСОБА_5 , набувши статусу підозрюваного у даному провадженні, може знову вчинити аналогічні, або інші кримінальні правопорушення, оскільки, як вважає сторона обвинувачення, що особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, наявність процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні може не зупинити вчиняти злочини. Також, напротязі 2023 року, ОСОБА_5 продовжувала вчиняти протиправні дії пов`язані із звідництвом та втягненням особи в заняття проституцією. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, суспільну небезпеку дій підозрюваного, вчинених в умовах воєнного стану, досудове розслідування приходить до висновку, що в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваної ОСОБА_5 , не призведуть до забезпечення нормальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні. На думку органу досудового розслідування та прокурора застава навіть у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та свідчить про те, що ОСОБА_5 , має можливість сплатити посильну для неї розмір застави, із врахуванням його майнового стану. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримала дане клопотання та просила його задовольнити.

Підозрювана у судовому засіданні заперечувала проти застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваної у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити та обрати особисте зобов`язання, оскільки підозра не обґрунтована, зазначені в клопотанні ризики недоведені. Жінка раніше не судима, має постійне місце проживання. Крім того, жодним чином не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. З моменту повідомлення про підозру вона не переховувалась від слідства, хоча мала таку можливість, та з`являлась на виклики слідчого.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрювана ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на підозрюваних та свідків у даному кримінальному провадженні, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні знайшов своє підтвердження зазначений слідчим та прокурором ризик переховування підозрюваної від слідства та суду, оскільки ОСОБА_5 дійсно враховуючи наявність повідомленої їй підозри про вчинення тяжкого кримінального правопорушення та тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання її винною у скоєнні інкримінованого правопорушення, з метою уникнення такої відповідальності, дійсно може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Факт того, що підозрювана з моменту повідомлення їй про підозру у вчиненні інкримінованих злочинів та розуміючи суть провадження, не вчиняла відкритих дій задля свого переховування, хоча й мала таку можливість, не може слугувати гарантією того, що така вірогідність наразі відсутня.

Щодо зазначеного органом досудового розслідування ризику можливого впливу підозрюваної на свідків та підозрюваних в даному провадженні, та ризику вчинення підозрюваною нового кримінального правопорушення, то їх наявність не була підтверджена жодним доказом у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Однак, в обґрунтування того, що застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, підтвердженому у судовому засіданні, прокурором не наведено переконливих мотивів та не надано суду жодних належних доказів.

Що стосується посилань захисника підозрюваної на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, то варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваної про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Відповідно до ст. 181 КК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення нею кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою, враховуючи її вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, відсутність судимостей, а також враховуючи, що існує ризик, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, та враховуючи недоведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаному вище ризику, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, що буде достатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленому у судовому засіданні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, в межах строку досудового розслідування, тобто до 7 січня 2025 року.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-не залишати в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги підозрюваній та подальшого невідкладного повернення до житла;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватись від спілкування з підозрюваними у даному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_5 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1