№ провадження 1-кс/208/2447/24
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 «про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю» в межах кримінального провадження № 0001180 від 14.09.2024 за ч.1 ст.382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУПН України в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із погодженим з прокурором клопотанням, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою : АДРЕСА_1 , відносно підстав та документів згідно яких проведено реєстраційні дії з автомобілем «Мегсеdes-benz», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .

На обґрунтування клопотання слідчий посилалась на те, що 14.09.2024 до ЧЧ Кам`янського РУП, надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не повертають автомобіль марки «Мегсеdes-benz», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , згідно рішення Дніпровського районного суду, м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області.

Під час досудового розслідування було встановлено, що стосовно автомобіля «Мегсеdes-benz», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , проводились реєстраційні дії в ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою : АДРЕСА_1 .

Таким чином, слідчим зазначено, що у органу досудового розслідування виникла необхідність в отриманні доступу до речей та документів ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що до з`ясування підстав та документів згідно яких проведено реєстраційні дії відносно автомобіля «Мегсеdes-benz», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .

Слідчий СВ ІНФОРМАЦІЯ_2 та прокурор Кам`янської окружної прокуратури подали до суду заяви про розгляд клопотання за їх відсутністю, клопотання підтримують в повному обсязі.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України вбачається, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя враховує, що сторона обвинувачення на власний розсуд розпорядилася правом підтримати заявлене клопотання без своєї особистої участі, у письмовій формі та з документальним підтвердженням.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частина 1 ст. 159 КПК України встановлює, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ст. 160 КПК України, у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів зазначаються:

1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати;

4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні;

6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю;

7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Згідно положень ч. ч. 1, 4 ст. 163 КПК України, після отримання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд здійснює судовий виклик особи, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, за винятком випадку, встановленого частиною другою цієї статті. Слідчий суддя, суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

Відповідно до ч.5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Окрім того, згідно ч. 7 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

При цьому, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 164 КПК України, в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено, серед іншого, розпорядження надати (забезпечити) тимчасовий доступ до речей і документів зазначеній в ухвалі особі та надати їй можливість вилучити зазначені речі і оригінали або копії документів, якщо відповідне рішення було прийнято слідчим суддею, судом.

З наданого слідчим клопотання вбачається, що клопотання подається в рамках кримінального провадження № 0001180 від 14.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. При цьому, слідчим у клопотанні не зазначено значення речей і документів, до яких слідчий просить тимчасовий доступ. Так, слідчий вказав «виникла необхідність в отриманні доступу до речей та документів ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою : АДРЕСА_1 , що до з`ясування підстав та документів згідно яких проведено реєстраційні дії відносно автомобіля «Мегсеdes-benz», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 ». Однак, слідчим не наведено достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Таким чином, клопотання слідчого містить загальні формулювання, які не можуть слугувати підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема, тимчасового доступу до речей і документів.

На обґрунтування клопотання слідчим долучено витяг з ЄРДР, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, дві однакові копії третьої термінової вимоги на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та технічного паспорта на автомобіль, копію паспорта та пенсійного посвідчення заявниці ОСОБА_9

Документів, з яких можливо встановити про причетність осіб, зазначених слідчим у клопотанні, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , слідчим не надано.

Більш того, навіть приєднані слідчим до клопотання документи не засвідчені написом "З оригіналом згідно" або «Копія».

Також, слідчий судя звертає увагу на те, що тимчасовий доступ до речей та документів є заходом забезпечення кримінального провадження та його застосування можливо виключно з метою забезпечення інтересів існуючого кримінального провадження.

З урахуванням ст. 93 КПК України, відповідно до якої сторони здійснюють збирання доказів шляхом проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, тимчасовий доступ до речей і документів є також засобом отримання доказів; при чому зовсім не залежить від розуміння необхідності їх проведення стороною обвинувачення.

Але, тимчасовий доступ до речей та документів не є основним інструментом збору таких доказів у кримінальному провадженні, тому його застосування можливо виключно за умови, коли сторона кримінального провадження зіткнулась з труднощами у зборі доказів, які зокрема можуть вбачатись у існуванні певних заборон для розголошення даних або власники речей та документів, які відмовляються добровільно надати стороні кримінального провадження необхідні докази.

При цьому, згідно ч.4,5 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Проте, слідчим в клопотанні не підтверджено факт неможливості іншим шляхом, без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, та їх наявність у осіб, заявлених як утримувачів інформації.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

Таким чином, дослідивши матеріали даного клопотання, слідчий суддя, керуючись ч.3 ст.132, ч.7 ст.163 КПК України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання, оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась до слідчого судді із вищевказаним клопотанням, не довела в ході його розгляду наявність обставин, визначених ч.3 ст.132, ч.5 ст.163 КПК України.

Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 159-164, КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 «про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю» в межах кримінального провадження № 0001180 від 14.09.2024 за ч.1 ст.382 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1