Справа №577/3401/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - Ярмак
Номер провадження 11-кп/816/1373/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.09.2024, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області на стадії судового розгляду знаходиться кримінальне провадження № 0000419 від 09.04.2020 відносно ОСОБА_7 , за ч.2, ч.3 ст.307, ч.2 ст.308, ч.2 ст. 309, ч.1, ч.2 ст.317 КК України.

До Конотопського міськрайонного суду Сумської області від прокурора надійшло клопотання, про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 , оскільки той обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років та ризики, встановлені ухвалою про обрання йому запобіжного заходу - тримання під вартою, не зменшились.

Прокурор своє клопотання обгунтовував тим, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, а тому не має і засобів для існування. ОСОБА_7 протягом тривалого часу вчиняв ряд злочинів, що свідчить про його не бажання заробляти законним шляхом. Більш м`які запобіжні заходи, сторона обвинувачення вважала такими, що належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 не забезпечать.

19.09.2024 ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 24.00 год 16.11.2024.

З таким рішенням суду не погодилась захисник ОСОБА_6 і подала апеляційну скаргу в якій просила ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.09.2024, змінити та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В обгрунтування своїх вимог захисник зазначала, що суд продовжив обвинуваченому строк дії тримання під вартою з урахуванням існування передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, зокрема того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

З таким висновком суду захисник і обвинувачений не погоджувались і вважали, що попередити такий ризик можливо і шляхом застосування відносно обвинуваченого і іншого, більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Захисник наголошував, що протягом тривалого перебування під вартою обвинувачений ОСОБА_7 своє ставлення до життя змінив, наркотичних засобів він не вживає, від замісної терапії відмовився, а тому на обліку у лікаря-нарколога перебуває лише формально. Також ОСОБА_7 має дружину (яка військовослужбовець, знаходиться в зоні бойових дій), сина 2013 року народження (що залишився з бабусями і батьку по-матері), батьків похилого віку та неповнолітню доньку від першого шлюбу. Щодо роботи, то дійсно, на час затримання ОСОБА_7 той офіційного місця роботи не мав, однак працював не офіційно, утримував сім`ю і доньку. Також, обвинувачений має ряд хронічних захворювань, потребує лікування і дієти. Під вартою ОСОБА_7 знаходиться майже 4 роки, вироки відносно його співучасників законної сили вже набрали, а оскільки ОСОБА_7 органом досудового розслідування інкримінується роль «організатора», то судовий розгляд відносно нього фактично лише розпочався (на даний час не оголошено навіть обвинувального акту).

З урахуванням викладеного, сторона захисту вбачала підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заху з тримання під вартою на більш м`який.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 яка апеляційну скаргу захисника підтримала, просила її задовольнити та змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч. 1-3 ст. 331 КПК).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (ч. 3, 5 ст. 199 КПК).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК), а метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (Глава 18, §1, ст. 177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Тобто, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес (рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»).

Проте вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора та постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою дотримано не було, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в Конотопському міськрайонному суді з 16.01.2021 в провадженні перебуває кримінальне провадження № 0000419 від 09.04.2020 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за ч.2, ч.3 ст.307, ч.2 ст.308, ч.2 ст. 309, ч.1, ч.2 ст.317 КК України.

При цьому, ОСОБА_7 у вказаному провадженні був затриманий 20 серпня 2020 року та з цього часу перебуває під вартою.

З довідки Конотопського міськрайонного суду, яка була надана на запит апеляційного суду слідує, що судовий розгляд даного кримінального провадження призначався судом 36 разів і відкладався з різних на те причин (неявка захисників, необхідність залучення інших захисників, ознайомлення з матеріалами справи, недоставлення обвинувачених до суду, вирішення прокурором питання щодо укладення угоди про визнання винуватості з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , зміна прокурором обвинувачення, перебування судді на лікарняному, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцій, надання часу прокурору і обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 для визначення умов угоди про визнання винуватості).

Крім того, 21.06.2024 вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області затверджено угоди про визнання винуватості, укладені 18.06.2021 між прокурором відділу за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та останні засуджені за вчинені ними злочини. Вказаний вирок суду набрав законної сили 23.07.2024.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 то 21.08.2024 судом провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.307, ч.2 ст.308, ч.2 ст. 309, ч.1, ч.2 ст.317 КК України було виділено в окреме провадження (єдиний унікальний номер судової справи 577/3401/24) та, з урахуванням перебування суддів у щорічних відпустках, судове засідання у справі призначено на 19.09.2024, де судом було вирішено лише клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і знову відклалось на 07.11.2024. Запобіжний захід тримання під вартою, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 продовжив до 24.00 год 16.11.2024.

Також, як вбачається з наявної інформації, станом на дату апеляційного розгляду скарги захисника 26.09.2024, судовий розгляд справи в суді першої інстанції по обвинуваченню ОСОБА_7 , по факту ще і не розпочався, при тому, що останній під вартою знаходиться з 20.08.2020, тобто понад 4 роки, про що йшлося вище.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів зазначає, що прокурор своє клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу обгрунтовував лише наявністю одного ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, а тому не має і засобів для існування. Більш м`які запобіжні заходи, сторона обвинувачення вважала такими, що належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 не забезпечать.

При цьому, задовольняючи клопотання прокурора і продовжуючи обвинуваченому термін тримання під вартою, суд виходив з того, що ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому злочинів, з яких один є особливо тяжкий злочин та декілька тяжких злочинів, за що йому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, знаходиться на обліку у лікаря-нарколога, ніде не працює і не має постійного джерела доходу, а тому може вчинити нові кримінальні правопорушення. Також, суд врахував суспільний інтерес і суспільну небезпечність обвинуваченого і вважав, що більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Однак, з урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до переконання, що у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції не у повній мірі здійснив належну оцінку фактів, які стосувалися питання необхідності подальшого застосування (продовження) до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, як тримання його під вартою за обставин, які склалися на відповідній стадії провадження, оскільки з часом для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою необхідно наводити більше доводів, а також розглянути можливість застосування до нього інших (альтернативних) запобіжних заходів замість найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оцінивши особисте становище обвинуваченого на предмет зменшення ризику вчинення повторного правопорушення чи втечі.

Так, тяжкість висунутого проти ОСОБА_7 обвинувачення та єдиний встановлений судом ризик можливість вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення згадувались у первинних рішеннях про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні цього запобіжного заході в подальшому.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, врахування тяжкості обвинувачення має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_7 та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що він може ухилитися від суду, так як «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»), «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Однак, про цей ризик сторона обвинувачення не заявляла і судом першої інстанції він не встановлений, хоча згадувалось про тяжкість кримінальних правопорушень які інкримінують обвинуваченому ОСОБА_7 та про його схильність до притиправної діяльності, про відсутність місця роботи і як наслідок існування ризику можливого вчиння обвинуваченим нового злочину.

Натомість з урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тривалого терміну перебування ОСОБА_7 під вартою - 4 роки, колегія суддів вважає, що ризик вчинити нове кримінальне правопорушення хоч і має місце, однак з плином часу тривале тримання обвинуваченого під вартою, призвело до зменшення цього ризику, а сама по собі тяжкість пред`явленого особі обвинувачення не може бути єдиною і безумовною підставою для чергового продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на відповідній стадії судового провадження.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження і доводи скарги захисника, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на одне з останніх рішень ЄСПЛ, зокрема від 05.09.2024 у справі «Сириця та інші проти України» (Syrytsya and others v. Ukraine), заява № 18261/23, 30755/23, 40406/23) ЄСПЛ ухвалив рішення, яким констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції.

Так, суд дійшов висновку про надмірну тривалість тримання заявників під вартою, а згідно додатку переліку заяв, які висували скарги за ст. 5 §3 Конвенції (надмірна тривалість попереднього ув`язнення) п. 2 (заява № 30755/23 подана, як приклад, щодо ОСОБА_11 ) вбачається, що заявник ОСОБА_11 тримається під вартою з 08.02.2020 більш ніж 3 роки 10 місяців 3 дні; специфічні дефекти: 1) недотримання належної ретельності в процесі тримання під вартою; 2) неналежне ведення провадження, що призвело до надмірної тривалості попереднього ув`язнення; 3) відсутність оцінки особистої ситуації заявника, що зменшує ризик повторного вчинення злочину, змови або втечі; 4) не вивчення можливості в ході розгляду справи застосувати інші заходи забезпечення явки в судове засідання.

З аналізу матеріалів даного провадження слідує, що на дату апеляційного розгляду скарги захисника ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою понад 4 роки, що з урахуванням вище вказаної практики ЄСПЛ, безумовно вважається надмірним триманням особи під вартою.

Також згідно рішення Комітету міністрів Ради Європи (далі КМ РЄ), ухваленому на 1501 засіданні 13.06.2024 у м. Страсбург, крім іншого, було наголошено, що національні суди під час здійснення правосуддя повинні керуватися практикою ЄСПЛ, забезпечувати дотримання гарантій, передбачених ст. 5 Конвенції щодо позбавлення волі, вдосконалювати практику щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розгляду альтернативних запобіжних заходів у кримінальних провадженнях, а також забезпечувати належну обґрунтованість рішень про обрання такого запобіжного заходу, а невиконання рішень ЄСПЛ призводить до негативних політичних та правових наслідків для міжнародного іміджу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції не у повній мірі здійснив належну оцінку фактів, які стосувалися питання необхідності подальшого застосування (продовження) до ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як тримання його під вартою за обставин, які склалися на відповідній стадії провадження, оскільки з часом для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою необхідно наводити більше доводів, а також розглянути можливість застосування до нього інших (альтернативних) запобіжних заходів замість найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оцінивши особисте становище обвинуваченого на предмет зменшення ризику вчинення повторного правопорушення.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Підставою для скасування судового рішення, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК), а істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК постановити нову ухвалу, якою вирішити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскільки в даному судовому засіданні колегія суддів встановила надмірне триманням обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а зі змісту клопотання прокурора про продовження тримання під вартою не вбачається, що він мотивовано довів що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (ч. 3, 5 ст. 199 КПК), тому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи що в Конотопському міськрайонному суді триває розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2, ч.3 ст.307, ч.2 ст.308, ч.2 ст. 309, ч.1, ч.2 ст.317 КК України, які за своєю тяжкістю відносяться як до нетяжких, так і до тяжких та особливо тяжких, тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегія суддів вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захд цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, що на переконання апеляційного суду забезпечить на даному етапі судового провадження не тільки права обвинуваченого, а також достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. 331, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.09.2024, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.00 год 16.11.2024, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_12 , про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовити.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307, ч.2 ст.308, ч.2 ст. 309, ч.1, ч.2 ст.317 КК України, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту заборонивши покидати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більше на 60 днів, а саме до 16.11.2024 включно.

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, а саме:

1) прибувати до Конотопського міськрайонного суду Сумської області за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Строк дії процесуальних обов`язків визначити до 16.11.2024 включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо він , будучи належним чином повідомленим не з`явиться без поважних причин за викликом до суду, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти негайно.

Виконання ухвали покласти на Конотопський районний відділ поліції ГУНП в Сумській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3