ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________ ____________________________
Справа №: 642/3233/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 749 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР розташованого у місті Полтаві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 а, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді: кулеметника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

До ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 діб, а саме до 08.08.2024, включно.

Одночасно ОСОБА_7 визначено заставу у розмірі у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому виразі становить 90 840 гривень, при внесенні якої, ОСОБА_7 вирішено з-під варти звільнити та покласти на нього обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатись з місця проходження служби, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування та місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, підозрюваний подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою встановити заставу у меншому розмірі та у разі її внесення, визначити обов`язок не відлучатись з постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду. Проводити розгляд даної апеляційної скарги за участю підозрюваного.

В обґрунтування апеляційної скаргипосилається на недоведеність прокурором настання зазначених ризиків, оскільки він має статус військовослужбовця та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , фізичної можливості переховуватись та сенсу, не має, адже службу проходить з відповідними обмеженнями, встановленими для військовослужбовців Знищити, спотворити або приховати речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не має, як і фізичної змоги, через відсутність доступу до них. Бажання впливати на інших учасників кримінального провадження, не в змозі через відсутність даних осіб, перешкоджати в розслідуванні не має жодних намірів.

Зазначає, що за час служби сумлінно виконував поставлені обов`язки та бойові завдання, більше року знаходиться на бойових позиціях у перших лініях оборони, приймав активну постійну участь у безпосередніх бойових діях, стримуванні противника на Лиманському напрямку Донецької області.

У подальшому, через незадовільний стан здоров`я, отриманий за наслідками проходження військової служби та постійної участі у бойових зіткненнях на лінії фронту, регулярно звертався до командування частини, з метою обстеження та лікування, неодноразово знаходився в медичних пунктах частини, що зафіксовано відповідною обліковою документацією медичної служби частини. Під час служби, відповідно до психологічної характеристики психолога ВЧ 3102, від 30.05.2024 року, набув вкрай високий рівень нервово-психічної нестійкості нервово-психічні розлади з наявною суїцідальною поведінкою. Підкреслення наявність депресивних настроїв, боязкість, нестійкість, тривале виражене погіршення функціонального стану організму, різки зниження працездатності. Посилення психічних навантажень призводить до зриву професійної діяльності. Має рівень стійкості до бойового стресу, що не відповідає вимогам, які висуваються до військовослужбовців в умовах бойової діяльності, через що, рекомендується для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності до проходження військової служби.

Вказане, як зазначає підозрюваний, стало підставою до неприязних стосунків з безпосередніми командирами та командуванням частини, зо виразилось, в тому числі, і в намаганнях кримінального переслідування начебто за невиконання обов`язків військової служби. Через вищезазначені вади здоров`я, був вимушений прохати про обстеження та лікування, діючи в межах закону, у зв`язку з чим, об`єктивно, не мав можливості повноцінно виконувати бойове розпорядження військової частини НОМЕР_1 , 10.06.2024 року висуватись на бойові позиції, займати відповідні оборонні рубежі та не допустити їх втрату і просування ворога.

Крім того, зазначає що має дружину, яка 06.06.2024 народила доньку, і яка в цей час досі знаходиться в перинатальному центрі, у зв`язку зі складними пологами, так як дитина народилася недоношеною.

Також зазначає, що його місце проживання по АДРЕСА_2 , знаходиться поблизу військової частини, що дає можливість прибувати вчасно за викликами слідчого прокурора чи суду, та за викликами посадових осіб військової частини у місці дислокації.

Вказані відомості, на думку підозрюваного, не були досліджені судом, як і те, що матеріальна шкода у даному правопорушенні відсутня, він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я. Крім того, іншім його спів службовцям, які теж в той день відмовилися від виконання сумнівного бойового розпорядження, за вчинення цього ж злочину, було обрано менш суворі обов`язки, зокрема, менший розмір застави та обов`язок не відлучатись з їх постійного місця проживання, хоча вони знаходяться в інших областях України, що, на його думку, свідчить про не співмірність заходів, покладених на нього під час обрання запобіжного заходу.

А тому, просить обрати менший розмір застави, з обов`язком не відлучатись з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, беручи до уваги вищенаведені відомості.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду обґрунтованим..

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004184 від 10.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи на посаді кулеметник 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.06.2024, близько 10 год. 00 хв., перебуваючи за місцем тимчасової дислокації 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ ( АДРЕСА_3 ), діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ старшого лейтенанта ОСОБА_10 №1 дск від 10.06.2024, а саме у період з 17.00 до 19.00 10.06.2024 здійснити вихід на спостережний пост «Золотий» (район АДРЕСА_4 ) визначеним транспортом з метою утримання позиції, недопущення її втрати, прориву ворогом її оборони та виконання інших бойових завдань за призначенням, доведене до нього в усному порядку, яке було видане уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечило чинному законодавству, тому своїми діями солдат ОСОБА_7 , підірвав боєготовність та боєздатність 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, тобто, непокору відкриту відмову виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

10.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України..

Того ж дня, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю підозрюваного переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого злочину.

Ризик переховування слідчий обґрунтував тим, що ОСОБА_7 валяється військовослужбовцем, місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, підтверджував тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слідчий вважав, що ризик Водночас, враховуючи воєнний стан в державі ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ може перейти на бік ворога та передати інформації про наявність та місцезнаходження військової техніки військової частини НОМЕР_1 НГУ з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того підозрюваний ОСОБА_7 , вчиняючи вказаний злочин підірвав боєготовність та боєздатність 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий підтверджував тим, що ОСОБА_7 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї, за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді, беручи до уваги, що вони не допитані судом, з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

Ризик, передбачений п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий підтверджував тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_7 , незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий підтверджував тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення особливо тяжкого злочину. Крім цього останній може продовжити вчиняти злочин у якому підозрюється.

Слідчий вважав, неможливим застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , у вигляді особистого зобов`язання, у зв`язку з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_7 , може чинити тиск на свідків.

Водночас, військовослужбовці Збройних сил України військової частини НОМЕР_2 , як і сам ОСОБА_7 , озброєні штатною та груповою зброєю і боєприпасами, що сприяє безперешкодному доступу до них з боку ОСОБА_7 , який на теперішній час, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та може використати зброю з метою перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або скоїти новий злочин із застосуванням зброї.

Також слідчий вважав неможливим застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), м`якість застосування якого створить в очах суспільства та інших військовослужбовців уяву безкарність та свавілля.

Також вважав неможливим застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, у зв`язку з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, ОСОБА_7 , являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України. Водночас, поручителі з числа командування військової частини не зверталися із письмовим зобов`язанням щодо поручительства та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 , у вигляді домашнього арешту, слідчий обґрунтовував тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому обрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови вчинення тиску на свідків, понятих експертів у вказаному кримінальному провадженні. Крім цього підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки ОСОБА_7 , незважаючи на наявність у нього постійного місця проживання, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину. Тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу надасть йому можливість впливати на свідків, експертів.

Крім того, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів слідчий підтверджував наявними матеріалами кримінального провадження та вважав застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Задовольняючи клопотання слідчого про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену йому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,а також доведеними прокурором ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 , має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, понятих у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на суворість покарання за кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, наслідки та ризик втечі для нього у цьому випадку, можуть бути признаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, його вік, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 , для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним, суд вважав обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

При цьому, суд зауважив, що тяжкість вчинення вказаного злочину викликає саме ту реакцію суспільства і наслідки, що, застосування до ОСОБА_7 , менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і унеможливити настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, перебуваючи на волі або при обранні судом стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний не буде позбавлений можливості чинити тиск на свідків, понятих, які вже надали органу досудового розслідування викриваючи показання та брали участь у проведенні слідчих дій, з метою змусити їх відмовитись від цих показань в суді. Запобігання настання вказаним ризикам без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є неможливим.

Суд вважав, що у разі обрання судом стосовно ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній зможе реалізувати дії, зазначені у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, це може призвести до втрати доказів для доведення вини ОСОБА_7 , в суді, що призведе до уникнення особою кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), що створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля, а в очах суспільства уяву неспроможності правоохоронних органів захистити пересічних громадян.

Суд вважав, що вказаним у клопотанні ризикам, неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, з огляду на тяжкість інкримінованого йому злочину, а також передбаченої міри покарання, у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. При цьому врахував, що за віком та станом здоров`я, у підозрюваного відсутні протипоказання для застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Також слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, зокрема, те, що він є військовослужбовцем НГУ, одружений, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, його стан здоров`я, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховуючи всі обставини справи, ставлення підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, матеріальне забезпечення військовослужбовців, вважав за необхідне визначити підозрюваному розмір застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. х 30), тобто в сумі 90 840 грн., вважаючи, що застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Характер висунутої ОСОБА_7 підозри, який вчинений ним під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що він може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, існує вірогідність, що він, враховуючи характер його діяльності, а також можливе покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи також відомості і конкретні обставини вчинення злочину, який йому інкримінується, виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, існує можливість незаконного впливу підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що на даний час досудове розслідування триває, а тому не виключена можливість підозрюваного впливати на свідків, які на даний час не допитані, беручи до уваги порядок допиту свідків безпосередньо судом під час судового розгляду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, щодо існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, виходячи з фактичних обставин справи та беручи до уваги специфіку діяльності підозрюваного та обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, пов`язаний тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені п. п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яких, в даному випадку, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде неефективним.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи адвоката в апеляційній скарзі стосовно того, що підозрюваний має дружину, дітей та наявність у нього постійного місця проживання не спростовує та не мінімізує наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, із визначенням застави.

При цьому, доводи підозрюваного щодо непомірно високого розміру застави, належними доказами не підтверджені, враховуючи, що судом під час визначення розміру застави, було враховано майнове становище підозрюваного, конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, яке вчинено в умовах воєнного стану, а також наявність реальної можливості у підозрюваного внести заставу.

Такий розмір застави прийнятий судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії», в якому Європейським судом з прав людини зазначено, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку.

Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, під час апеляційного розгляду захисником підозрюваного не надано будь-яких доказів на підтвердження матеріального та фінансового стану підозрюваного. А тому, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2024 року про застосування до підозрюваного за ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 08.08.2024 року, включно, із визначенням застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4