ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/869/23 Номер провадження 11-кп/814/1423/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000002 за апеляційною скарг ою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине, Полтавської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, працюючого вантажником в ФОП « ОСОБА_9 », неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.2 ст.15, п.4 ч.2 ст.115 КК України на 10 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Кременчуцької міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 у сумі 119 816,20 грн.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01.01.2023 приблизно о 13:00 ОСОБА_8 разом зі співмешканкою ОСОБА_10 перебували у будинку за місцем спільного проживання: АДРЕСА_1 , на кухні під час розпивання спиртних напоїв між ними виник конфлікт на побутовому ґрунті, що супроводжувалося словесними образами та пошкодженням майна, під час якої ОСОБА_8 вийшов до веранди будинку, де взяв полімерну пляшку з написом «Керосин», ємністю 0,52 кг повністю заповнену горючою рідиною та повернувся до житлової кімнати, де перебувала потерпіла ОСОБА_10 . Маючи умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті вчиненого з особливою жорстокістю, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 01.01.2023 приблизно о 14:45 годин, зайшов до кімнати, де в цей час перебувала потерпіла ОСОБА_10 , та розташувавшись за спиною потерпілої, вилив весь вміст полімерної пляшки ємністю 0,52 кг заповненої керосином на життєво важливий орган потерпілої голову. Внаслідок зазначений дій ОСОБА_8 керосин потрапив на голову, шию, спину, верхні кінцівки, стегна та одяг потерпілої. Після цього ОСОБА_8 за допомогою запальнички, яка була при ньому, підпалив одяг потерпілої, внаслідок чого сталося загорання її тіла, закривши щільно троє дверей та висловивши бажання про настання смерті потерпілої, покинув приміщення будинку у невідому напрямку. Відчуваючи сильний фізичний біль через ураження полум`ям ділянок шиї, голови, грудної клітини, обличчя, де розміщується велика кількість больових рецепторів, вступила у боротьбу з вогнем. З метою врятування свого життя, потерпіла ОСОБА_10 почала знімати з себе одяг та долонями гасити вогонь, після чого вибігла на вулицю, де за допомогою сторонньої особи вдалося повністю загасити полум`я.

Таким чином, ОСОБА_8 , маючи умисел на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 з особливою жорстокістю з використанням вогню, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілій ОСОБА_10 вчасно було надано допомогу сторонньою особою з гасіння полум`я та вчасно надано медичну допомогу і доставлено до КНМП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків голови, верхніх та нижніх кінцівок, тулубу І-ІІ ступеню, площею 37%, які у подальшому ускладнились опіковим шоком І-ІІ ст., які могли утворитись від дії термічного фактору.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст. 15, п.4 ч.2 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України як необережне заподіяння тілесного ушкодження з призначенням покарання в межах зазначеної санкції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд залишив поза увагою встановлені в судовому засіданні обставини про те, що сварку розпочала потерпіла та пошкодила речі. Те, що пляшку з керосином вона вихопила у обвинуваченого, вилила на себе сама вміст та це все супроводжувала сваркою з обвинуваченим. У цей час ОСОБА_8 пішов на кухню, де взяв запальничку, щоб запалити сигарету. Потерпіла також була в цьому приміщенні і коли ОСОБА_8 скористався запальничкою він почув хлопок і побачив як загорілася потерпіла. Він намагався загасити полум`я на потерпілій та накинув на її голову свою куртку, але потерпіла вирвалася і вибігла на двір.

При цьому стверджує, що обвинувачений не мав наміру позбавляти потерпілу життя, так як проживав з нею тривалий час, добре до неї відносився та саме вона була ініціатором сварок між ними.

Вказує, що суд недостатньо звернув увагу, що під час події потерпіла перебувала в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок загорання була в шоковому стані, що негативно відобразилося на оцінці ситуації та пам`яті потерпілої.

Стверджує, що суд неналежно оціним показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що коли потерпіла вибігла палаюча з хати за нею на поріг вийшов чоловік. Понята ОСОБА_14 вказувала, що під час слідчої дії бачила обпалений холодильник та килимок, розбитий стіл та комп`ютер, а свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 зазначали, що між потерпілою та обвинуваченим сварок не було.

Також зазначає, що жоден із свідків очевидцем події не був.

Вказане вище підтверджується протоколом огляду місця події від 01.01.2023, слідчим експериментом з участю обвинуваченого та висновком експерта № 214 від 21-24.02.2023. А з висновків експертів вбачається, що на руках обвинуваченого не знайдені сліди горючих речовин.

Вважає, що висновок суду ґрунтується лише на показаннях потерпілої та її доньки, які необхідно оцінювати критично.

Також вказує, що обвинувачений не мав наміру вбивати потерпілу, а тому кваліфікація його дій неправильна.

Не звернув увагу суд на показання доньки потерпілої про те, що вона спочатку почула хлопок, а потім крики матері. Судом не досліджено можливість загорання саме парів керосину від вогню запальнички.

Стверджує, що в діях обвинуваченого є саме необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Окрім цього вказує, що не досліджено інші версії, а саме заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протиправного насилля або тяжкої образи з боку потерпілої, тобто можливості кваліфікації його дій за ст. 123 КК України, так як саме потерпіла розпочала сварку, образила його та розбила комп`ютерне обладнання і стіл, що могло спровокувати обвинуваченого до неконтрольованих дій.

Також звертає увагу, що суд в порушення ч.3 ст. 68 КК України за замах на злочин визначив обвинуваченому строк, який перевищує 2/3 строку максимального строку покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч.2 ст. 15, п.4 ч.2 ст. 115 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Доводи обвинуваченого та захисника про відсутність у обвинуваченого умислу на спричинення смерті потерпілій спростовуються дослідженими матеріалами провадження.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні, вони з обвинуваченим ОСОБА_8 перебувають у цивільному шлюбі та проживали разом у його будинку. 01.01.2023 приблизно о 13:00 годині вони разом з обвинувачем удвох сіли обідати вживали алкогольні напої. Потім відбулася сварка і вона вилила на голову обвинуваченого шампанське та вдарила кулаком по комп`ютерному столу, де сидів ОСОБА_8 , від чого стіл тріснув і з нього впала колонка. Після цього ОСОБА_8 вибіг з кімнати та вона також почала вдягатися, щоб вийти, однак почула, що позаду на її голову ОСОБА_8 вилив рідину, як вона зрозуміла це був керосин та почула клацання запальнички, при цьому він говорив «Здохни, хай тут все згорить». Вказала, що їй було гаряче, керосин стікав з голови по тілу до низу та вона його витирала руками, полум`я розтягнулося по тілу, потім почала скидати з себе весь одяг, тіло пекло. Обвинувачений же в цей час вибіг з будинку та зачинив за собою двері, не замикаючи їх, а щільно закривши. ЇЇ тіло горіло, далі вона самостійно відкрила двері, і в цей час їй здалося, що щось вибухнуло та навколо неї було ніби палаюче кільце, вона вибігла на вулицю та почала кликати на допомогу. Зазначила, що поруч з будинком у літній кухні живе її донька, яка допомогла їй гасити вогонь та викликала швидку.

З показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що 01.01.2023 приблизно об 11:00 год. вона приходила до матері в будинок, обвинувачений також був вдома та вони вживали алкоголь. Приблизно о 15:00 год. вона була у себе вдома та почула глухий хлопок, ніби щось вибухнуло, та почула крик матері. Вийшовши на вулицю побачила ОСОБА_10 яка бігла без одягу в одній білизні, кричала « ОСОБА_18 » та на ній диміла шкіра. Вона завела її до літньої кухні, при цьому ОСОБА_10 вказувала, що це з нею зробив ОСОБА_8 . Біля входу до будинку стояв ОСОБА_8 , який спокійно палив цигарку. Вона зайшла до будинку та відчула сильний запах керосину, побачила, що горіла лише ділянка біля холодильника у прихожій. До будинку зайшли працівники газової служби, та вони разом гасили полум`я, а вона викликала поліцію та швидку. При цьому зазначила, що вона чула як ОСОБА_8 говорив її матері «Я все підпалю, щоб згоріло все, щоб ти здохла».

Саму подію не заперечує і обвинувачений, який надав суду показання, що 01.01.2023 вони разом з потерпілою ОСОБА_10 на кухні вживали спиртні напої. Під час розмови між ними виникла сварка, щоб її не продовжувати він вийшов з кімнати, проте продовжуючи сварку потерпіла вилила на його голову шампанське та вдарила по столу на якому стояв комп`ютер. Потім він вискочив з кімнати на веранду, де взяв пляшку керосину та повернувся до кімнати.

Не заперечує обвинувачений і те, що він взяв запальничку, яка лежала на холодильнику, якою зробив кілька спроб запалити вогонь після чого побачив, що потерпіла була вся в полум`ї. Він чув вибух.

Твердження обвинуваченого, що потерпіла сама вилила на себе пляшку керосину спростовується показаннями потерпілої та висновком експерта судово-трасологічної експертизи №СЕ19/117-23/500-Д від 11.01.2023 яким встановлено, що сліди папілярних узорів долоні руки, які вилучені з поверхні полімерної пляшки «Керосин», належать ОСОБА_8 . Більше того, обвинувачений не заперечує, що саме він приніс керосин та взяв запальничку, якою зробив кілька запалювань. При цьому відразу після підпалу потерпіла розповіла своїй доньці, що її підпалив ОСОБА_8 . Про наміри обвинуваченого здійснити підпал вказує і свідок ОСОБА_17 , так як вона чула від обвинуваченого такі погрози, зокрема і в бік потерпілої.

З огляду на те, що обвинувачений суду вказував, що саме він приніс пляшку, наявність відбитків пальців його рук на цій пляшці, доводи сторони захисту про відсутність на руках обвинуваченого горючих речовин є безпідставними. До того ж з часу події до моменту отримання змивів з рук пройшов час, протягом якого обвинувачений міг змити ці речовини.

Про те, що підпал вчинив обвинувачений свідчать і його дії, зокрема те, що ОСОБА_8 участі в гасінні вогню не брав, про що вказували свідки ОСОБА_17 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які допомагали гасити полум`я та вказували, що ОСОБА_8 стояв поряд з будинком, поводив себе спокійно, в гасінні полум`я не допомагав. При цьому у своїх показаннях обвинувачений зазначав, що в будинку він не палив, а завжди виходив на подвір`я, тому застосування запальнички в будинку поряд з особою, яка облита горючими речовинами вказують на умисність дій обвинуваченого.

Тому доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на вчинення діяння є безпідставними.

Припущення обвинуваченого, що потерпіла загорілась від палаючого крісла, яке знаходилось біля холодильника не відповідає встановленим обставинами, матеріалам провадження та показанням свідків, з яких вбачається, що горіння меблів не було.

Не намагався обвинувачений і надати якусь допомогу потерпілій, оскільки його твердження, що він збивав полум`я з ОСОБА_10 спростовуються показаннями потерпілої та дослідженими доказами, з яких вбачається, що куртка обвинуваченого зазнала термічного впливу із зовнішньої сторони, а саме зовнішня поверхня правого рукава, що зовсім не характерно при накидуванні куртки на голову потерпілої, яка горіла, як про це вказував та безпосередньо показав сам обвинувачений під час слідчого експерименту. Швидку медичну допомогу та поліцію викликала донька потерпілої.

Встановлені обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений вчинив замах на умисне вбивство вчинене з особливою жорстокістю, і смерть потерпілої не настала, так як потерпіла сама собі надала допомогу, скинула з себе палаючий одяг та збила вогонь, після чого побігла до доньки за допомогою.

Наявність сварки між обвинуваченим та потерпілою, обставини їх сварки, а саме, хто розпочав її, не вплинули на стан обвинуваченого, який усвідомлював свої дії та керував ними, про що свідчать дані висновку судово-психіатричної експертизи № 21 від 18.01.2023. Про відсутність сильного душевного хвилювання під час події вказують дії обвинуваченого, який діяв не раптово відразу на місці, а навмисно пішов в інше місце взяв горючі речовини, після чого розшукав запальничку та здійснив підпал, а після вказаних дій поводив себе спокійно та не намагався потушити вогонь.

Необхідно зазначити, що суб`єктивна сторона заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за яке передбачено статтею 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Таких обставин під час судового розгляду встановлено не було, а здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними під час події підтверджується висновком судово-психологічної експертизи № 21 від 18.01.2023.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_10 з особливою жорстокістю є правильними.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну оцінку.

З огляду на вказане, суд правильно критично оцінив показання обвинуваченого щодо події.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги, визначені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також колегія суддів враховує, поведінку обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення та після, відсутність критичного ставлення до своїх дій.

Тому суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів, всупереч твердження захисника, звертає увагу, що якщо в санкції норми Особливої частини КК України альтернативно передбачено довічне позбавлення волі, то положення ч. 3 ст. 68 КК України не можуть застосовуватися з огляду на максимальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки найбільш суворим видом покарання, передбаченим санкцією, залишається довічне позбавлення волі, а це покарання виключає можливість визначення 2/3 покарання, що узгоджується з позицію ВС у постанові від 19.02.2024 у справі № 243/9515/20 (провадження № 51- 2299км23).

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4