Провадження № 1-кп/592/692/24
УХВАЛА

11 листопада 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001312 від 15.08.2024 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Липовецького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ковпаківського районного суду м. Суми надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001312 від 15.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України.

Ухвалою суду від 01.10.2024 за цим провадженням був призначений судовий розгляд.

У судовому засіданні до початку судового розгляду від захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , надійшла усна заява про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, в обґрунтування якої захисник посилається на те, що обвинувачений є несудимим, обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, щиро розкаються у вчиненому, шкоди в результаті протиправних дій не заподіяно.

Прокурор та обвинувачений підтримали зазначену заяву та просили закрити кримінальне провадження.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Імперативний припис у ст. 45 КК України про те, що особа «звільняється від кримінальної відповідальності» означає, що закон передбачає обов`язкове і безумовне звільнення особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів; а також підстави - дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому правопорушенні, активному сприянні нею у розкритті цього правопорушення та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненні заподіяної шкоди.

Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток становлять лише ті випадки вчинення кримінального правопорушення, готування чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитків.

Наслідки кримінального правопорушення поділяються на наслідки матеріального і нематеріального характеру.

До матеріальних наслідків належить шкода, що має особистий (фізичний) характер, тобто шкода здоров`ю або життю, особистій недоторканості, а також майнова шкода, яка може виявлятися у позитивній формі, або бути упущеною вигодою.

Окремим суспільно-небезпечним наслідком кримінальний закон визначає реальну небезпеку (загрозу) заподіяння наслідків матеріального характеру.

Нематеріальними наслідками є такі негативні зміни в об`єкті кримінально-правової охорони, які зазвичай виявляються у заподіянні шкоди основам національної чи громадської безпеки; трудовим, політичним, соціальним чи іншим, гарантованим законом правам і свободам людини і громадянина; шкода організаційного характеру; моральна шкода та інші види, подібні до вказаних.

У матеріальних складах кримінальних правопорушень наслідки передбачені в диспозиції кримінально-правової норми як обов`язкова ознака складу кримінального правопорушення, а в усічених та формальних - знаходяться поза межами складу кримінального правопорушення і в диспозиції не зазначаються.

Суд звертає увагу, що в приписах ст. 45 КК України йдеться про повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, а не лише тих суспільно-небезпечних наслідків, які передбачені як обов`язкова ознака об`єктивної сторони відповідного кримінального правопорушення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є проступком із матеріальним складом, отже шкода здоров`ю, яка настала внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень (суспільно небезпечні наслідки) є обов`язковою (конститутивною) ознакою його об`єктивної сторони.

Вказана фізична шкода (легкі тілесні ушкодження) зазначена як у фабулі, так і формулюванні і формулі кваліфікації, з огляду на що суд не вважає обґрунтованими доводи прокурора та захисника на те, що в обвинувальному акті зазначено про те, що шкоди не завдано та розмір її не зазначено.

Отже, вирішення питання про можливість застосування положень ст. 45 КК України вимагає встановлення та підтвердження доказами того, що заподіяна потерпілому протиправними діями обвинуваченого фізична (особистого характеру) шкода усунена або відшкодовані збитки, завдані її заподіянням.

Відповідно до обвинувального акта потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.09.2024 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть №2115 від 25.09.2024.

Проте, в обвинувальному акті відсутні відомості про відшкодування потерпілому ОСОБА_6 шкоди, заподіяної протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 .. Так само, з огляду на смерть потерпілого на час надходження обвинувального акта суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що за життя потерпілому обвинуваченим були відшкодовані збитки, спричинені його протиправними діями.

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що в цьому випадку відсутня така складова дійового каяття як повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Також суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому правопорушенні.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою свого кримінально караного діяння, яка характеризує її поведінку з позицій психологічної переорієнтації після вчинення злочину, коли вона справді засуджує свій вчинок, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає самоосуду свого вчинку, і щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Не заперечення і визнання об`єктивного розвитку подій та своєї винуватості автоматично не свідчить про щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого.

У судовому засіданні обвинувачений зазначив, що підтримує заяву свого захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності та, лише те, що він розкаюється. Водночас, обвинувачений у судовому засіданні жодним чином не висловив осуду своєї протиправної поведінки щодо потерпілого, жалю з приводу скоєного та бажання виправити ситуацію, недопущення подібної поведінки в майбутньому.

Крім того, як вбачається з наданого прокурором висновку судово-психіатричної експертизи від 23.09.2024 експерт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 «не тяготиться наявною кримінальною ситуацією, не виказує жалю щодо скоєного, критика суто формальна».

Зважаючи на зазначене, суд дійшов переконання про відсутність в обвинуваченого дійсно щирого розкаяння у вчиненому правопорушенні, на думку суду, обвинувачений фактично лише визнає свою провину у скоєному з метою пом`якшення кримінальної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що підставою для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям є наявність всіх складових дійового каяття, а саме, вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів; а також підстави - дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому правопорушенні, активному сприянні нею у розкритті цього правопорушення та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненні заподіяної шкоди, з огляду на відсутність доказів повного відшкодування завданих збитків та/або усунення заподіяної шкоди, а також відсутність підстав вважати, що обвинувачений щиро розкається у скоєному, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284, 369-372, 376, 477 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

відмовити в задоволенні заяви захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0001312 від 15.08.2024 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1