ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/565/24 Справа № 185/6713/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційній скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000634 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 понесені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 60 519 гривень 24 копійок; моральну шкоду, завдану смертю чоловіка, в розмірі 500 000 гривень; в рахунок відшкодування шкоди 22 204 гривень 92 копійки, щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вісімнадцяти років.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за наступних обставин.

02.04.2023 року приблизно о 15.45 годині обвинувачений ОСОБА_6 приїхав за адресою: АДРЕСА_3 , де дислокується сьома окрема санітарна автомобільна рота Вінницького мобільного воєнного госпіталю, для того щоб зустрітися із малознайомим військовослужбовцем вказаного підрозділу, потерпілим ОСОБА_12 . Перебуваючи за вказаною адресою між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка на ґрунті виниклих неприязних відносин, в ході якої у обвинувачений,взявши до рук автомобільний балонний ключ, який попередньо дістав з транспортного засобу, на якому приїхав за вищевказаною адресою, та, використовуючи його, як знаряддя вчинення злочину, наніс ним один удар в область життєво важливих органів, а саме голову потерпілого, чим спричинив останньому тілесні ушкодження в області голови, які супроводжувались множинними крововиливами та набряком речовини головного мозку, та за своїм характером оцінюються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, від яких потерпілий ОСОБА_12 помер на місці вчинення злочину 02.04.2023 приблизно о 16:00 годині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційних скаргах, доводи яких є ідентичними за змістом, захисник та обвинувачений просять вирок суду в частині призначеного покарання та цивільного позову змінити, призначити більш м`яке покарання та зменшити розмір понесених витрат на поховання до 48 662 гривень 24 копійки, розмір моральної шкоди до 100 000 гривень та розмір відшкодування до досягнення ОСОБА_11 вісімнадцяти років до 10 000 гривень.

Посилаються на відомості, що характеризують обвинуваченого, зокрема обставиною, що пом`якшує покарання є те, що раніше він не судимий, з місця скоєння злочину не зникав, на стадії досудового слідства активно сприяв слідству, надаючи незмінні показання стосовно даної події, вину визнав частково, а саме, що у нього не було умислу на вбивство, за місцем свого мешкання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, сторона захисту вважає, що суд мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання в межах санкції статті, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Вважають, що покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на 10 років є максимальним, тому більш м`яке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також, в межах кримінального провадження потерпілою було заявлено цивільний позов на відшкодування моральної шкоди, та задоволений судом в розмірі 500 000 грн. На думку захисту, дана сума являється надмірно великою та жодним офіційним документом розмір моральної шкоди не підтверджено. Дійсно, втрата близької людини несе негативні зміни у житті родичів, але, захист просить врахувати той факт, що померлий ОСОБА_12 перебуваючи на військовій службі за місцем дислокації його частини в АДРЕСА_1 , а сам був мешканцем іншої області, перебував у відносинах з ОСОБА_13 , 01.04.2023 був у неї, вживав алкоголь, 02.04.2023 року рано вранці знов вжив алкоголь та поїхав до військової частини, був в нетверезому стані, неодноразово дзвонив до бабусі ОСОБА_6 та погрожував їй, довів до істерики. Зауважує і на той факт, що померлий перебував у стосунках з жінкою його батька - вліз в сім`ю та зруйнував її, що призвело також до страждань в сім`ї ОСОБА_6 , існував неврегульований конфлікт між батьком обвинуваченого та померлим.

Отже, на думку захисту, сім`я ОСОБА_12 знала про те, що він перебуває у стосунках з іншою жінкою, тому вважають, що втрата чоловіка для потерпілої не є стільки моральним стражданням, скільки матеріальною втратою. Оскільки померлий перебуваючи на військовій службі отримав в період з 2022-2023 року за 14 місяців в середньому 88 819,69 грн на місяць.

Зазначає, що суд призначив розмір аліментів на утримання доньки померлого в розмірі 22 204,92 грн щомісячно, до досягнення вісімнадцяти років дитиною, що є майже максимальним розміром аліментів, також, потерпіла буде отримувати пенсію по втраті годувальника.

На користь потерпілої було стягнуто понесені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 60 519,24 грн, без врахування судом часткової компенсації 24.10.2024 на рахунок Сподарук в розмірі 2990 грн та 8867 грн, підтверджених квитанціями про перерахунок коштів.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційні скарги та з підстав, викладених у скаргах просили їх задовольнити.

Прокурор, потерпіла та представник потерпілої в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважали її безпідставними, а вирок суду законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку суду, правова кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, зміст яких зводився до неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову та призначення надто суворого покарання, апеляційний суд доходить висновку, що вони є частково обґрунтованими щодо цивільного позову і безпідставними щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону кореспондуються з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином виконав вищевказані положення закону України про кримінальну відповідальність та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК статусу судимості не має, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. Також місцевим судом належним чином враховано ступінь негативних та невідворотних наслідків у вигляді смерті потерпілого, а також невизнання обвинуваченим своєї вини.

Обставин, відповідно вимог ст. 66, 67 КК, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції не встановив, не знайшов таких обставин і суд апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання пов`язане з ізоляцією його від суспільства, а саме покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованої статті і таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 414 КПК як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі у розмірі достатньому та необхідному для його виправлення, а також пропорційне до вчиненого злочину та його обставин, що на думку апеляційного суду, не свідчить про суттєву диспропорцію між тим покаранням, яке призначив суд і тим кримінальним правопорушенням, яке вчинив обвинувачений та відомостями про його особу.

Таким чином, обвинувачений та його захисник не навели в апеляційних скаргах належних доводів та аргументів, чому призначене покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості, відтак, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення є законним, обґрунтованим та достатньо мотивованим, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не містять.

Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині вирішення цивільного позову потерпілої, апеляційний суд доходить висновку про їх частково обґрунтованість, виходячи з наступного.

Так суд першої інстанції, керуючись статтею 1201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Судом першої інстанції встановлено, що витрати на поховання, які були понесені потерпілою ОСОБА_9 , підтверджується:

- договором-замовленням на організацію та проведення поховань від 04.04.2023 року (т.1 а.п. 28);

- рахунком-замовленням № 1092 від 04.04.2023 року (т.1 а.п. 29) на загальну суму 8867 грн;

- фіскальним чеком на купівлю труни та комплектуючих на загальну суму 5100 грн (т.1 а.п.29);

- квитанцією від 03.04.2023 року за підготовку тіла до поховання на суму 462.24 грн (т.1 а.п.34);

- накладною від 04.04.2023 року №153 на придбання поминальних товарів на загальну суму 2990 грн (т. 1 а.п. 32);

- довідкою про організацію та проведення поминального обіду від 05.04.2023 року на суму 27600 грн (т.1 а.п.33);

- довідкою про організацію та проведення поминального обіду (40 днів) від 11.05.2023 року на суму 5500 грн (т.1 а.п. 37).

Загальна сума витрат на поховання потерпілого ОСОБА_12 , які були понесені потерпілою ОСОБА_9 та підтверджені документально складає 50519.24 гривень.

Щодо витрат потерпілої ОСОБА_9 на спорудження надгробного пам`ятника на загальну суму 212600 грн та надання потерпілою копії товарного чеку № 53 від 27.04.2023 року (т. 1 а.п. 38), суд першої інстанції зазначив, що в самому товарному чеку зазначено, що потерпіла від вказаної вартості спорудження надгробного пам`ятника сплатила аванс у розмірі 10000 гривень, саме це є документально підтвердженими витратами потерпілої, яку стягнув суд першої інстанції.

Потерпіла з апеляційною скаргою не зверталась.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченого витрат на поминальні обіди, суд не врахував належним чином положень матеріального закону, з огляду на наступне.

Поза увагою суду першої інстанції залишились положення ст. 2 Закону України від 10 липня 2003 року «Про поховання та похоронну справу» № 1102-IV, відповідно до змісту якої поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Витрати пов`язані з проведенням поминальних обідів, які проводяться після поховання, не належать до витрат на поховання, та не підлягають стягненню.

Відтак, прийнявши рішення про задоволення цивільного позову потерпілої та стягнення з обвинуваченого на її користь завданої матеріальної шкоди, а саме витрат на поминальні обіди, суд першої інстанції не врахував вказаних вимог закону, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає зміні.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що отримала від обвинуваченого грошовий перерахунок у розмірі 2990 грн та 8867 грн згідно квитанцій від 24.10.2024 року (т. 1 а. п. 229, 230), які враховуються апеляційним судом у розмір відшкодування на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Отже, загальна сума понесених потерпілою ОСОБА_9 витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, які підлягають стягненню становить 15 442 грн 24 коп (60 519 грн 24 коп 33100 грн (поминальні обіди) 11 977 (відшкодовано обвинуваченим) = 15 442 грн 24 коп), яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на корить потерпілої ОСОБА_9 .

Доводи апеляційних скарги про зменшення розміру моральної шкоди до 100 000 грн та розмір відшкодування до досягнення ОСОБА_11 вісімнадцяти років до 10 000 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги про зменшення розміру моральної шкоди, сторона посилалась переважно на відомості про особу потерпілого та його поведінку перед вчиненням відносно нього злочину, а також про відносини, які за твердженням захисту, склались між ОСОБА_12 жінкою батька обвинуваченого, проте такі посилання не впливають на рівень душевних страждань потерпілої, внаслідок втрати чоловіка та, відповідно, на розмір відшкодування такої шкоди.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції належним чином врахував конкретні обставини кримінального провадження, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних непоправними наслідками та загибеллю близької людини, яких зазнала потерпіла ОСОБА_9 та правильно виконав вимоги ст. 23, 1167, 1168 ЦК і навів належне та достатнє мотивування прийнятого рішення, підстав для зміни або скасування вироку суду в цій частина зі результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Не знаходить апеляційний суд підстав і для зменшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку зі втратою годувальника до досягнення повноліття доньки загиблого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції правильно застосував положення матеріального закону, у відповідності до положень ст. 1200, 1202 ЦК та «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року» провів розрахунок, який ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, а саме відповідно до довідки № 279 від 01.05.2023 (т. 1 а.п.27).

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову, зміні.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України в частині цивільного позову змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 понесені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 15 442 гривні 24 копійки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4