Справа №613/61/24 Провадження № 1-кс/613/201/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові клопотання слідчого СВ №1 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000012 від 06 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Костянтинівка, Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою-професійною освітою, не одруженого, військовослужбовця, старшого бойового медика 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Богодухівського районного суду Харківської області надійшло клопотання слідчого СВ №1 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , строком на 60 днів.

Клопотання слідчий мотивує тим, що у період часу з лютого 2022 року по 06 січня 2024 року, молодший сержант ОСОБА_6 під час виконання бойових завдань у зоні проведення бойових дій, незаконно придбав вибуховий пристрій військового призначення - ручну гранату RGD-5, яку переніс до себе в автомобіль «SUZUKI VITARA», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . 5 січня 2024 року близько 20.00 год. ОСОБА_6 приїхав на власному автомобілі «SUZUKI VITARA», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , за місцем мешкання своєї матері ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 та під час розмови з останньою дізнався про її неприязні відносини з ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_6 06 січня 2024 близько 00.15 год. сів за кермо свого автомобіля марки «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , на якому приїхав до території домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому, в автомобілі привіз з собою вибухонебезпечний предмет, а саме відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/121-24/775 від 19 січня 2024 року ручну гранату RGD-5, привівши її у бойову готовність, кинув на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого стався вибух. Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник на своєму автомобілі «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 .

За вказаним фактом СВ Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області 06 січня 2024 року було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

29 квітня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначає, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілого та свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, вказуючи на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 свою вину у кримінальних правопорушеннях визнав повністю, не заперечував обставини зазначені вище. Пояснив, що проходить службу в ЗСУ на посаді старшого бойового медика в зоні бойових дій. Під час безпосереднього контакту з ворогом, рятуючи своїх побратимів, він перед тим як віддати поранених та загиблих медичним службам, знімає з них амуніцію та забирає зброю, в тому числі і гранати, які складає в свій автомобіль марки «SUZUKI VITARA» та в подальшому передає їх у військову частину. Одну з гранат, яку він забрав у пораненого побратима, він поклав до відділу навпроти переднього сидіння пасажира в салоні авто і залишив собі, оскільки, вважав її учбовою, у зв`язку з тим, що вона була дуже легка та зроблена з пластика. 05 січня 2024 року він приїхав до своєї матері на день народження в АДРЕСА_1 . Даній події передували тяжкі дні на передовій, оскільки, він втратив дуже багато своїх побратимів. Під час спілкування з матір`ю він дізнався, що односельчанин ОСОБА_8 , який пиляв на її огороді дрова, вчинив з останньою конфлікт, на її зауваження зупинитись не реагував і вдарив останню. Дізнавшись це, він хотів налякати ОСОБА_8 , тому близько опівночі сів за кермо свого автомобіля, під`їхав до домоволодіння ОСОБА_8 та кинув йому на подвір`я вищевказану гранату, яку тримав в бардачку свого автомобіля. У вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що не хотів нікому завдавати шкоду.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, вважав, що ризики, зазначені слідчим в клопотанні не є обґрунтованими. Пояснив, що вчинити інше правопорушення або вчиняти тиск на свідків та потерпілого ОСОБА_6 не може, оскільки, фізично постійно перебуває в зоні бойових дій, де безпосередньо виконує свої обов`язки бойового медика. Зазначив, що кваліфікація кримінального правопорушення як хуліганства викликає сумніви, оскільки, причиною виниклого конфлікта стали неприязні відносини. Прохав застосувати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він являється командиром ОСОБА_6 у військовій частині НОМЕР_1 . Охарактеризував ОСОБА_6 як сумлінного та професійного бойового медика, який сміливо йде у бій один із перших, врятував дуже багато життів військовослужбовців, постійно виносить на собі поранених та загиблих, має вже близько п`яти контузій, однак, не хоче полишати службу. Зазначив, що напередодні поїздки ОСОБА_6 до матері в АДРЕСА_1 , 31 грудня 2023 року їх військова частина, під час бойових завдань, втратила багато військовослужбовців, багато було поранено, що могло слугувати нестабільним емоційним станом ОСОБА_6 , результатом якого стала витівка кинути гранату на подвір`я потерпілого. Зауважив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ізоляція ОСОБА_6 від суспільства, нанесе високі втрати для його роти, оскільки, він є єдиним бойовим медиком, при цьому може виконувати надважкі завдання по порятунку побратимів.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та надані докази, встановив, що СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню № 0000012 від 06 січня 2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 06 січня 2024 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 06 січня 2024 року;

- протоком допиту свідка ОСОБА_11 від 06 січня 2024 року;

- протоколом огляду предметів від 09 січня 2024 року;

- висновком судової вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/121-24/775 від 08 січня 2024 року;

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-24/1975-БД від 12 березня 2024 року;

- протоколом допиту підозрюваного від 29 квітня 2024 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 квітня 2024 року;

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя також вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що: підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт;

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме: ризик незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Проте, на думку слідчого судді сторона обвинувачення не довела неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме, характеристику особистості ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наразі проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого бойового медика, за місцем служби характеризується виключно позитивно, приймає безпосередню участь у бойових діях та являється єдиним бойовим медиком роти, слідчий суддя вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи останнього, тому вважає за необхідне застосувати щодо нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки саме цей запобіжний захід може належним чином забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та буде достатнім для запобігання існуючим ризикам.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ № 1 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000012 від 06 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.

Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання терміном до 29 червня 2024 року включно з одночасним покладенням обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання, роботи, служби;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 .

Роз`яснити підозрюваному про те, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1