Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/99/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

скаржника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою про скасування постанови від 26 січня 2024 року, винесену дізнавачем СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, на підставі якої потерпілому було відмовлено у задоволенні поданого ним клопотання щодо вручення особі письмового повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 00794 за ч. 1 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною скаргою ОСОБА_7 .

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя виходив з того, що скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню, вимога скаржника виходить за межі процесуальних повноважень слідчого судді, як то визначено Главою 26 КПК України, тому існує ризик нелегітимного втручання до дискреційних повноважень дізнавача з прокурором, оскільки постановлення такої ухвали, не передбачено кримінальним процесуальним законом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та скасувати постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 26.01.2024 року про відмову у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000794 від 11.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України.

Свої вимоги мотивує тим, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя дійшов хибних висновків вказуючи наступне:

«Вимога скаржника виходить за межі процесуальних повноважень слідчого судді, як то визначено Главою 26 КПК України, тому існує ризик нелегітимного втручання до дискреційних повноважень дізнавача з прокурором, оскільки постановлення такої ухвали, не передбачено кримінальним процесуальним законом».

При цьому слідчий суддя не зазначає яка саме вимога потерпілого ОСОБА_7 створює ризики слідчому судді на стадії відкриття провадження за його скаргою на невмотивовану постанову дізнавача ОСОБА_8 у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі також вказує ряд кримінальних проваджень Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 серпня 2022 року (справа № 757/61433/21-к, провадження № 51-372 км 22) та від 05 липня 2022 року (справа № 757/27041/21-к, провадження № 51-3781 км 21, від 14 лютого 2023 року (справа №4Ю5/680/22), які стосуються абсолютно інших питань - а саме питань неможливості оскарження в апеляційному порядку визначених КПК України ряду ухвал судів перших інстанцій.

При цьому на якій правовій підставі слідчий суддя протиправно посилається на питання «апеляційного розгляду» вирішуючи відмовити у відкритті кримінального провадження є абсолютним нехтуванням та перекрученням кримінального процесуального Закону з боку слідчого судді.

Також апелянт звертає увагу на те, що в ухвалі слідчий суддя допустив протиріччя, а саме:

-з однієї сторони вказує на те, що згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора та слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом;

-з іншої сторони - протизаконно, без жодного посилання на жодну норму КПК України обмежує право потерпілого на оскарження постанови дізнавача у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі зазначає абсолютно інший номер кримінального провадження - «00 794», який складається з 15 (п`ятнадцяти) цифр, а тому категорично не відповідає обставинам справи та ймовірно відноситься до іншого кримінального провадження, а тому є протиправним.

Відповідно до ч.1 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу, проте зазначена норма була знехтувана слідчим суддею, який безпідставно відмовився розглядати його скаргу на постанову дізнавача у кримінальному провадженні по суті.

Також зауважує, що ухвала слідчого судді від 05.02.2024 року була постановлена без участі та відома потерпілого ОСОБА_7 , при цьому лише 06.02.2024 року була направлена Кіровським районним судом м.Кіровограда на електронну пошту потерпілого.

Виходячи з наведеного, апелянт вважає, що слідчим суддею було порушено ст.370 КПК України, в частині прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, скаржника, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши матеріали судового провадження вважає, що вказаних вимог закону слідчим суддею дотримано.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, предметом оскарження може бути бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно з ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою про скасування постанови від 26 січня 2024 року, винесену дізнавачем СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, на підставі якої йому було відмовлено у задоволенні поданого ним клопотання щодо вручення особі письмового повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 00 794 за ч. 1 ст. 358 КК України.

Відмовляючи у відкритті провадження за даною скаргою слідчий суддя обгрунтовано зазначив, що скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню, з таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Перелік рішень, дій і бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено у ст. 303 КПК України.

Забезпечуючи ефективний доступ до правосуддя, за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні слідчий суддя, відповідно до положень ст. 307 вказаного Кодексу, міг: скасувати рішення слідчого, зобов`язати слідчого вчинити певну дію, зобов`язати припинити певну дію, відмовити в задоволенні скарги. При цьому кримінальний процесуальний закон не надає слідчому судді повноважень вторгатися в дискреційні повноваження слідчого та прокурора в кримінальному провадженні, визначені положеннями ст. 276, 278 КПК України.

Повідомлення про підозру - це система процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

Із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що одним із етапів процедури здійснення повідомлення про підозру особі є етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 цього Кодексу, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру.

Вищезазначене свідчить проте, що право прийняття рішення про повідомлення особи про підозру належить до дискреційних повноважень слідчого та прокурора в кримінальному провадженні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про можливість оскарження рішення слідчого щодо зобов`язання його повідомити особу про підозру є безпідставними та необґрунтованими.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження апелянта, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні, оскільки не вплинули на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Щодо зазначення у судовому рішенні номера кримінального провадження з пропуском двох цифр то вказане слід вважати опискою, яка може бути усунута та/або виправлена в порядку ст. 379 КПК України.

Отже, ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 376 ч.2, ст.ст.303, 309, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2024 року, якою йому відмовлено у відкритті провадження за скаргою про скасування постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 26 січня 2024 року, на відмову вручити особі письмове повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 00 794 за ч. 1 ст.358 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3