Справа № 404/3609/22
Номер провадження 1-кс/404/1165/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 20.08.2022 року про закриття кримінального провадження №0000788, за ч. 1 ст. 188-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою скасувати постанову дізнавача від 20.08.2022 року про закриття кримінального провадження №0000788, за ч. 1 ст. 188-1 КК України.

Скаржниця в судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі.

Прокурор, дізнавач не з`явились.

В обґрунтування скарги заявник посилається на наступне:

В провадженні Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000788, за ч. 1 ст. 188-1 КК України.

20.08.2022 року, на підставі постанови дізнавача СД Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вказаними діями дізнавача, ОСОБА_3 , звернулась до суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить: скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, як незаконну, посилаючись на те, що слідство не було проведено належним чином.

Перевіривши долучені до скарги матеріали вважаю, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні події кримінального правопорушення. Оскаржувану ж постанову дізнавач виніс передчасно, оскільки не виконав вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, за умовами якого мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами кримінального провадження, зокрема в ньому має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та інтересів. Відповіді на всі поставлені нею питання мають бути одержані та вичерпні, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

На підставі статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постанова дізнавача про закриття цього кримінального провадження є кінцевим рішенням, отже для оцінки доказів слідчий суддя використав стандарт доведення поза розумним сумнівом який означає, що сукупність обставин справи, встановлених за результатами розслідування, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що злочин не був вчинений і особа є невинуватою у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений чи спростований кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону, або виключають такі складові елементи. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення, захисту та потерпілим допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб невинуватість визнати поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом доказування.

Прокурор і дізнавач не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії сторони обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію потерпілого. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи чи відсутності складу кримінального правопорушення. Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення чи потерпілий, був підтверджений фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю установлену сукупність фактів, - є та версія подій, яка дає підстави переконатись у правильності кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення, або відсутності події кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. (ст. 2 КПК України)

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення, стороною захисту і потерпілим їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 25 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий, прокурор повинні забезпечити повне та ефективне проведення досудового розслідування (ст. ст. 36, 40 КПК України).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (п.п.1-2 ч. 1 ст. 91 КК України).

Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на слідчого/дізнавача та прокурора (ст.91-93 КПК України).

Відповідно до ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертизи. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Правила за якими оцінюються докази перераховані у ст. 84 КПК України. Прокурор, як процесуально незалежна особа (ст. 36 КПК України) з наявними дискреційними повноваженнями, відповідним рівнем освіти і професійної кваліфікації, повинен володіти методологією оцінки доказів. Така проблема, знаходиться у площині освітнього процесу, отже не повинна компенсуватись шляхом роз`яснень судових рішень.

Дізнавач вказаних вимог не виконав, поза розумним сумнівом не мотивував відсутність події кримінального правопорушення передбаченого ст. 126 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 188-1 КК України передбачає викрадення води, електричної або теплової енергії шляхом її самовільного використання.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому

належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. п. 4 4.2 ст. 77 цього Закону правопорушеннями на ринку електричної енергії є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками станом на момент виникнення спірних правовідносин врегульовані, зокрема, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У цьому провадженні об`єктом доказування і предметом дослідження мали стати технічні умови, проект облаштування точки підключення, проектно-кошторисна документація, акт введення в експлуатацію. Отже тільки після вилучення, огляду і вивчення даних документів можливо зробити правовий висновок про наявність чи відсутність незаконних дій осіб, на яких вказує заявник.

Дізнавач не отримав тимчасовий доступ до визначальних документів.

18 лютого 2021 року комісія КМ РЕМ ПрАТ «Кіровоградобленерго» склала протокол №4-2 за яким на підставі акту про порушення №001147 від 04.01.2021 року споживачем були виявлені порушення «Правил роздрібного ринку електричної енергії» шляхом самовільного підключення електропроводки до електричної мережі, що є власністю оператора системи, що становить 25408 грн. 48 коп.

Рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості оформлене відповідним протоколом із розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії.

В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих правил та всі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії параметри, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення із зазначенням: меж балансової належності; перерізів та матеріалу всіх проводів (кабелів), наявних у схемі підключення; номінальної сили струму спрацювання комутаційних апаратів, задіяних у схемі підключення; фазування лічильника на дату оформлення акту про порушення.

Якщо акт про порушення ПКЕЕ, буде визнаний незаконним то підлягатиме скасуванню, як й інші документи, складені на його підставі, тобто до споживача не можуть бути застосовані незаконні та такі, що не відповідають вимогам закону, санкції.

Таким чином, дізнавач мав визначити чи скасовано, чи ні Акт № 001147. Крім того, саме Акт є достатнім, належним та допустимим доказом наявності або відсутності порушення ПРРЕЕ.

Крім того дізнавач мав з`ясувати чи мало місце порушення схеми обліку, а саме підключення автономного електричного опалення до квартири перед лічильником.

Неповним вважається досудове розслідування, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для винесення законної, обґрунтованої та справедливої постанови про закриття кримінального провадження.

Постанова дізнавача вважається такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки дізнавача не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду цієї скарги; дізнавач не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Отже треба використати методологію оцінки доказів, запроваджену Верховним Судом по справі № 991/722/21 від 21 листопада 2023 року, коли своїми діями сторона кримінального провадження створила та/або сприяла створенню обставин, через які дослідження доказів став недоступним для потерпілого. Дізнавач не перевірив версію розвитку подій потерпілої. Внаслідок чого, потерпілий не міг адекватно реалізувати власні процесуальні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому він опинився. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів. Проведення представниками сторони обвинувачення однобічного досудового розслідування зобов`язує скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постанова дізнавача вважається такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки дізнавача не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду цієї скарги, а саме висновок про те, що скаржнику було завдано шкоди яка не перевищує в сто і більше разів н.м.д.г. та є не значною, отже не складає злочину в розумінні ст. 188-1 КК України.

2) дізнавач не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме не допитав працівників ФОП ОСОБА_4 ;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення у цьому кримінальному провадженні, а саме у постанові дізнавача не зазначено, чому дізнавач взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки дізнавача, викладені у постанові, містять істотні суперечності.

Дізнавач використав надто формальні підстави для закриття кримінального провадження. Правильність такого твердження міститься у правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), а також у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 352/882/18 (провадження № К/9901/65687/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/13030/18 (провадження № К/9901/67011/18), від 21 серпня 2019 року у справі № 826/11852/18 (провадження № К/9901/67801/18), від 27 листопада 2019 року № №819/313/18 (провадження № К /9901/156/19).

При цьому Верховний Суд зазначив, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Керуючись ст.ст. 181,193-195, 196 КПК України.

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 20.08.2022 року про закриття кримінального провадження №0000788, за ч. 1 ст. 188-1 КК України задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградської області від 20.08.2022 року про закриття кримінального провадження №0000788, за ч. 1 ст. 188-1 КК України.

Копію ухвали направити прокурору Кропивницької окружної прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

Відповідно до ст. 309 КПК України, ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти такої ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1