Справа № 573/796/24
Провадження №1-кп/573/107/24
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03квітня 2024 за № 0000164 по обвинуваченню

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , із професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючого, не особа з інвалідністю, військовозобов`язаного, учасника бойових дій, раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 02.04.2024 приблизно о 17:00 год. прийшов додому до малознайомого йому чоловіка на ім`я ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_3 , для того щоб попросити в нього пальне. Перебуваючи на території вказаного подвір`я, ОСОБА_4 помітив автомобіль марки ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, в якому була вмонтована автомагнітола марки «1085» з роз`яснювальними написами « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в цей час у ОСОБА_4 виник злочинний корисливий умисел, направлений на крадіжку чужого майна, а саме автомагнітоли марки «1085» ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після чого, цього ж дня, 02.04.2024 приблизно о 19:00 год., ОСОБА_4 , повернувся до домогосподарства ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю господаря даного подвір`я, підійшов, зі сторони водія, до автомобіля марки ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, який перебував на території вказаного домогосподарства, вільно відчинив дверцята автомобіля, користуючись тим, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, тобто діючи таємно, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, відмонтував автомагнітолу марки «1085» ІНФОРМАЦІЯ_2 , ринковою вартістю 792 грн., тримаючи її в руках, покинув територію домогосподарства, чим отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном.

Виконуючи вказані злочинні дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпеку, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, зокрема пояснив, що він 02.04.2024 приїхав у гості до товариша в с. Воронине і в нього закінчився бензин. Він вирішив попросити його у раніше знайомого йому чоловіка - ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_3 . Перебуваючи на території вказаного подвір`я, він помітив автомобіль марки ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, в якому була вмонтована автомагнітола марки «1085», в цей час у нього виник умисел, направлений на крадіжку автомагнітоли. Після чого, цього ж дня, приблизно о 19:00 год. він повернувся до домогосподарства ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю господаря даного подвір`я, зайшов на подвір"я через хвіртку, підійшов, зі сторони водія до автомобіля марки ВАЗ 21051 червоного кольору, який перебував на території вказаного домогосподарства, вільно відчинив дверцята автомобіля, користуючись тим, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, відмонтував автомагнітолу марки та тримаючи її в руках, покинув територію домогосподарства. Викрадену магнітолу у подальшому видав працівникам поліції.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням до іншого "сховища".

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Згідно із статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує, що згідно з класифікацією ст. 12 КК України вчинене останнім кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Дані про особу обвинуваченого зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не працюючий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не особа з інвалідністю, військовозобов"язаний, учасник бойових дій (а. с. 26-32 ).

Суд враховує визначену пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставину, передбачену ст. 66 КК України, якою є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого злочином збитку шляхом повернення викраденого майна .

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, оскільки останній відшкодував збитки повністю, про що надав відповідну письмову заяву (а. с. 17,25). Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.

Таким чином, беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, необхідно призначити ОСОБА_4 покарання у виді у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від призначеного покарання з випробуванням.

Призначення обвинуваченому зазначеного покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

В ході досудового розслідування проводилась судова - товарознавча експертиза №СЕ-19/119-24/5175- ТВ від 09.04.2024, загальна вартість якої становить 1135,92 грн. (а. с. 33). Відповідно до ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України (а. с.34-35).

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 04 квітня 2024 року накладено арешт на майно, який необхідно скасувати, оскільки необхідність у ньому відпала (а. с. 36).

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставіст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Стягнути зОСОБА_5 на користь держави 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) гривень 92 копійки процесуальних витрат за проведення експертизи.

Скасувати арешт, накладений 04 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області наавтомігнітолу марки «1085» з роз`яснювальними написами « ІНФОРМАЦІЯ_2 », поміщену до спец-пакету НПУ №PSP2412474, яка зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, за адресою: Сумська область, Сумський район, м. Білопілля, вул. Сумська, буд. 7.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

- автомагнітолу марки «1085» ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на зберіганні у кімнаті зберіганння речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, за адресою: АДРЕСА_4 , повернути потерпілому ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя