ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/1157/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1390/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

03 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 355, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 07 липня 2024 року включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року та змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що клопотання прокурора не містить посилання на докази наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник звертав увагу на те, що ОСОБА_8 утримується під вартою вже 13 місяців. За цей час судом допитаний тільки потерпілий та двоє свідків, явку одного з яких забезпечила сторона захисту.

ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, а саме батьків ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якими підтримує тісні стосунки, цивільну дружину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою проживає з 2016 року однією родиною.

ОСОБА_8 має постійну роботу - зареєстрований як фізична особа - підприємець і тісно співпрацює з ТОВ «СВЕТОПРИБОР» та Харківським учбово-виробничим підприємством № 3 Харківського УВО «Електросвітло» Українського товариства сліпих, які надали йому позитивні характеристики.

Крім того, підтверджені ділові зв`язки ОСОБА_8 свідчать про наявність у нього офіційних джерел для існування.

Також захисник зазначав, що разом із клопотанням про зміну запобіжного заходу стороною захисту втретє було надано письмове зобов`язання про поручительство щодо виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків від ТОВ «СВЕТОПРИБОР».

Також судом не враховано, що ще 31.10.2023 потерпілому відшкодовано у повному обсязі матеріальну та моральну шкоду та він не має претензій до ОСОБА_8 . Крім того, під час допиту у судовому засіданні 29.01.2024 потерпілий пояснив, що вважає, що у ОСОБА_8 відсутні підстави примушувати його до зміни свідчень.

Крім цього, захисник посилався на необґрунтованість кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, а це в свою чергу вказує на відсутність будь-яких підстав для подальшого тримання останнього під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

За приписами ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що при обранні запобіжного заходу - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим ст.ст. 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді чергового клопотання прокурора про продовження строку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою дотримано не в повній мірі.

Як встановлено апеляційним судом, під час судового розгляду кримінального провадження щодо вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 355, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2022 року застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалами суду неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року, до 07 липня 2024 року включно.

На даний час, на розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 13.12.2022 до ЄРДР за № 0001419 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 355, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України.

Подане прокурором до суду першої інстанції чергове клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 . мотивовано тяжкістю вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 355, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України та ризиками, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави і які, на думку прокурора, не зменшились, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти таким ризикам.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є найсуворішим, суд вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та оцінюючи сукупність обставин, що мають вагоме значення для вирішення цього питання, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу як домашній арешт є неможливим та не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд не вбачав підстав для визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки мотивувальна частина ухвали не містить окрім формально визначених ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ще і інших відомостей та висновків суду щодо оцінки цих відомостей з приводу неможливості застосування менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Також, не вбачається таких відомостей зі змісту клопотання прокурора.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Отже, коли єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є побоювання того, що підозрюваний зникне, до підозрюваного має бути застосовано інший запобіжний захід, якщо він зможе забезпечити достатні гарантії явки в суд (орган досудового розслідування), наприклад, через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Стаття 199 КПК України прямо вказує, що при розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою саме прокурор і слідчий мають довести, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. У разі, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені вище обставини, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою. Крім того обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Така правова позиція, викладена і у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема у п. 80 рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, оскільки ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі суду не вмотивовано, на підставі яких саме наявних у провадженні фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що виключних обставин для тримання ОСОБА_8 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні прокурора не вказано та не доведено у судовому засіданні. Заявлені у клопотання прокурора ризики в сукупності з тяжкістю злочину, не можуть слугувати виключною підставою для тримання обвинуваченого під вартою, якщо чинне законодавство передбачає й інші запобіжні заходи, які зможуть запобігти наявним ризикам та належним виконанням обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Разом з тим, із чергового клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів вбачається, що необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу прокурор обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані судом при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу та його неодноразовому продовженні протягом майже півтора року.

Будь-які інші обґрунтування, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, в матеріалах клопотання прокурора відсутні.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відомостей про те, що ОСОБА_8 у будь-який спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню чи перешкоджає судовому розгляду, в матеріалах контрольного провадження немає і апеляційному суду не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в ухвалі не мотивовано та прокурором не доведено, що ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 та ступінь вираженості доведених у кримінальному провадженні ризиків, свідчать про беззаперечну неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведені обставини та недоведеність стороною обвинувачення того, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також те, що обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою таким, що не відповідає положенням ст. 176, 177, 178, 183 КПК України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Постановляючи нову ухвалу, апеляційний суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та покарання, яке загрожує останньому у разі доведення його вини, конкретні обставини події, поведінку обвинуваченого, дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відомості, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, колегія суддів вважає, що запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 можливо, застосувавши відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, та вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без задоволення.

Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування, апеляційний суд вважає, що пропорційним ступеню небезпеки ризикам, які є у кримінальному провадженні, а також завданням кримінального провадження, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 3) утримуватися від спілкування зі свідками; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) носити електронний засіб контролю.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення і зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

За вказаних підстав, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, а апеляційна скарга захисника - частковому задоволенню.

Керуючись ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за місцем реєстрації та фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Встановити строк дії ухвали до 07 липня 2024 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: