Справа № 141/101/24
Провадження №1-кп/141/21/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

потерпілий ОСОБА_6 не з`явився,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості від 26.02.2024 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 11.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Скибин Оратівського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , освіта вища, не працює, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

05 січня 2024 року приблизно о 14 год 38 хв ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку ОСОБА_6 , який розташований в АДРЕСА_2 , попросив мобільний телефон, належний потерпілому, для здійснення дзвінка, на якому встановлений мобільний додаток «Приват24», після чого у нього виник умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих банківських систем застосунку «Приват24» AT КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який є системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками AT КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, а також які згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , використовуючи мобільний телефон потерпілого марки «REDMI 9с NFC» та всесвітню мережу «Інтернет», з метою крадіжки грошових коштів, здійснив несанкціонований вхід до облікового запису (акаунтів) ОСОБА_6 платіжного застосунку «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», який зареєстрований за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , та який на той час перебував у його користуванні та закріплений за карткою № НОМЕР_2 Акціонерного товариства «Приват Банк», підтвердив вхід, таким чином отримав безперервний доступ до рахунків потерпілого, тим самим несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованих банківських систем «Приват24» AT КБ «ПриватБанк».

Досудовим слідством дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Крім того, 05.01.2024 приблизно о 14 год 38 хв, в період дії воєнного стану на території України (введеного з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, востаннє продовженого до 14.02.2024 на підставі Указу Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.11.2023 № 3429-ІХ), ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в будинку ОСОБА_6 , який розташований за адресою АДРЕСА_2 , за допомогою мобільного телефону потерпілого марки «REDMI 9с NFC», знаючи пароль для входу, який попередньо дізнався у потерпілого, зайшов до застосунку «Приват 24», який зареєстрований за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , та закріплений за карткою № НОМЕР_2 Акціонерного товариства «Приват Банк».

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, ОСОБА_4 викрав шляхом переказу (транзакції) із банківської картки № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 , на власну банківську картку AT «Райффайзен Банк» № НОМЕР_3 грошові кошти у сумі 700,00 гривень.

В подальшому, викраденими грошовими коштами ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 700,00 гривень.

Досудовим слідством дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

26.02.2024 між прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у даному кримінальному провадженні № 0000014 від 11.01.2024 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

При цьому, як убачається зі змісту угоди про визнання винуватості, потерпілий не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості

Так, 20.02.2024 потерпілий ОСОБА_6 звернувся до прокурора з письмовою заявою, у якій надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 Міру покарання потерпілий просить призначити згідно чинного законодавства.

Окрім того, як убачається зі змісту заяви від 20.02.2024, потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_4 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду відшкодував у повному обсязі. Претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має та мати не буде.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання фактичних обставин вказаних кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України. Підозрюваний ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні та зобов`язався: беззастережно визнати вину у вчиненні кримінального правопорушення у судовому провадженні; надати стороні обвинувачення достовірну та повну інформацію, що стосується зазначеного провадження, які йому відомі; неухильно виконувати вирок суду.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: за ч. 1 ст. 361 КК України - покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, за ч. 4 ст. 185 КК України - покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо, умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, жодних інших заяв чи клопотань суду не подав.

Згідно ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

28.03.2024 у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості від 26.02.2024 та призначити покарання, визначене угодою.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю та беззастережно, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 26.02.2024, а також зазначив, що цілком розуміє вимоги угоди, його рішення є добровільним та не прийнято під примусом чи обіцянок, погодився на призначення судом узгодженого покарання.

Захисник ОСОБА_5 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 26.02.2024.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши угоду про визнання винуватості від 26.02.2024, а також матеріали справи № 141/101/24, доходить наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абзацу п`ятого ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 361 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії кримінальних проступків та тяжкого злочину, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільною та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 в присутності захисника усвідомлює зміст угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Судом установлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов' язання очевидно можливі для виконання.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Підстави для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлені.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не установлено.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який за період проживання на території Оратівського старостинського округу Оратівської селищної ради зарекомендував себе з позитивної сторони, зауважень та скарг на ОСОБА_4 до старостинського округу не надходило, на «ДО» у лікаря нарколога КНП «Оратівська ЛПЛ» та на «ДО» у лікаря психіатра КНП «Оратівська ЛПЛ» не перебуває, раніше не судимий, а також з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також для виправлення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 26.02.2024 у підготовчому судовому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі «Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000014 не обирався.

Керуючись ст.ст. 314, 368-371, 373-376, 474-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 лютого 2024 року між прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000014 від 11.01.2024.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 361 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Іспитовий строк за даним вироком ОСОБА_4 рахувати з дати проголошення вироку - 28.03.2024.

Роз`яснити засудженому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 Кримінального кодексу України, а також тягне за собою наслідки, встановлені статтею 476 КПК України.

Згідно ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів через Оратівський районний суд Вінницької області з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між підозрюваним, обвинуваченим та прокурором про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим (його захисником) виключно з підстав призначення судом покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Потерпілому копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1