Справа № 487/4939/24
Провадження № 1-кс/487/3406/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000805 від 23.05.2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.28, ч.1 ст. 438 КК України

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до суду із клопотанням, у якому просив винести ухвалу про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградне Березанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (останнє відоме місце проживання), запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

У клопотанні слідчий зазначив, що на сьогоднішній день виникла необхідність в обранні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а обрання підозрюваному запобіжного заходу більш м`якого може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження. Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного відповідно до ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Зібрані у ході досудового розслідування на даний час докази в умовах воєнного стану та додатково підтверджені фактичні дані про обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини, також, свідчать про те, що зазначеним у клопотанні ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор підтримала дане клопотання та просила його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуд суду.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відділом розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000805 від 23.05.2024 за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тобто: у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено наступні фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення:

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

У результаті вищезазначених подій майже вся територія Херсонської області, включаючи місто Херсон, з березня 2022 року знаходилась під окупацією Збройних сил рф. Починаючи з липня місяця до 11 листопада 2022 року Збройними силами України звільнено (деокуповано) частину території Херсонської області, яка знаходиться на правобережжі річки Дніпро, у тому числі місто Херсон.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (далі Конвенція), ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 3 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно із ст. 3 Конвенції з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто hors de combat («той, що вийшов з ладу» на французькій мові) унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеної Конвенції особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ст. 33 вказаної Конвенції жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.

Згідно із вимогами ст. 49 Конвенції забороняється, незалежно від мотивів, здійснювати примусове індивідуальне чи масове переселення або депортацію осіб, що перебувають під захистом, з окупованої території на територію окупаційної держави або на територію будь-якої іншої держави, незалежно окупована вона чи ні.

Відповідно до ст. 146 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов`язуються надати чинності будь-якому закону, необхідному для надання дієвих карних санкцій для осіб, які вчинять, або наказують іншим учинити будь-яке серйозне порушення цієї Конвенції, визначеного в цій статті.

Кожна Висока Договірна Сторона зобов`язується розшукати осіб, яких обвинувачено у вчиненні або наказі вчинити такі серйозні порушення і представляють таких осіб, незалежно від їхнього громадянства.

Згідно із вимогами ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться в попередній статті, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 85 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року (далі - Протокол І) дії, що характеризуються у вищенаведеній Конвенції як серйозні порушення, є серйозними порушеннями цього Протоколу, якщо вони вчиняються проти осіб, які перебувають під владою супротивної сторони й користуються захистом статей 44, 45 і 73 цього Протоколу, або проти поранених, хворих та осіб, що потерпіли корабельну аварію, які належать до супротивної сторони й користуються захистом цього Протоколу, або проти медичного чи духовного персоналу, медичних формувань чи санітарно-транспортних засобів, що перебувають під контролем супротивної сторони й користуються захистом цього Протоколу.

На доповнення до серйозних порушень, зазначених у попередніх пунктах цієї статті та в Конвенції, розглядаються як серйозні порушення цього Протоколу такі дії, коли вони здійснюються навмисне й на порушення Конвенцій або цього Протоколу:

a) переміщення окупуючою державою частини її власного цивільного населення на окуповану нею територію або депортація чи переміщення всього або частини населення окупованої території у межах цієї території чи за її межі на порушення статті 49 Четвертої конвенції.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займаючи посаду начальника установи «Слідчий ізолятор № 1» Управління служби виконання покарань по Херсонській області (російською мовою учреждение «Следственный изолятор № 1» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области), створеної окупаційною владою, у період часу з 20.10.2022 по 02.11.2022, діючи на виконання злочинного наказу особи, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, умисно та за попередньою змовою з іншою особою, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, а також з невстановленими досудовим розслідуванням особами, вчинив дії щодо примусового переміщення до установи виконання покарань на тимчасово окупованій території України більше ніж 150 осіб, які утримувались в установі «Слідчий ізолятор № 1», чим порушив вимоги ст.ст. 49, 146, 147 Конвенції, ст. 85 (4)(а) Протоколу І.

Так, відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 921/5 від 12.03.2020 на території Херсонської області станом на 2022 рік діяла державна установа (далі - ДУ) «Херсонський слідчий ізолятор» за адресою: вул. Перекопська, 10, м. Херсон, що належала до сфери управління Державної кримінально-виконавчої служби України. Вказана державна установа була захоплена військовослужбовцями рф після окупації Херсонської області, а саме - 12.05.2022.

При цьому, до захоплення, в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» утримувалася 321 особа, з них: 151 особа засуджені за вироками судів, 170 осіб стосовно яких обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

07.05.2022 наказом військового коменданта Херсонської області від російських окупаційних військ, на тимчасово окупованій території Херсонської області створено «Управління служби виконання покарань по Херсонській області» (російською мовою «Управление службы исполнения наказаний по Херсонской области»), на яке покладено виконання завдань у сфері виконання кримінальних покарань в інтересах окупаційної адміністрації рф.

Після цього захоплені установи виконання покарань Херсонської області були підпорядковані «Управлінню служби виконання покарань по Херсонській області».

17.05.2022 на базі захопленої державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» окупаційною владою створено установу - «Слідчий ізолятор № 1» за адресою: АДРЕСА_2 .

23.05.2022 наказом особи, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, призначено начальником вказаної установи громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_6 був достовірно обізнаний про те, що між рф та Україною відбувається міжнародний збройний конфлікт, носив формений одяг та спорядження, які приналежні збройним формуванням рф та повідомляв ув`язненим про свої владні повноваження.

У жовтні 2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), але не пізніше 20.10.2022, особа, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, віддав наказ своїм підлеглим - призначеним ним службовим особам установ виконання покарань в Херсонській області створених окупаційною владою, у тому числі начальнику установи «Слідчий ізолятор № 1» ОСОБА_6 , про примусове переміщення засуджених осіб з м. Херсона до ВК «Голопристанська виправна колонія (№7)» (російською мовою исправительная колония «Голопристанская исправительная колония (№7)», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для їх подальшого переміщення до місць ув`язнення, розміщених на інших ТОТ України та депортації в рф.

У зв`язку із цим до Херсонської області з Управління федеральної служби виконання покарань (далі УФСВП) росії по Республіці Крим та м. Севастополю направлено «спеціальні автомобілі» для перевезення засуджених.

Надалі, ОСОБА_6 у період часу з 20.10.2022 по 02.11.2022, перебуваючи у приміщенні захопленої будівлі установи «Слідчий ізолятор № 1» за адресою: АДРЕСА_2 , виконуючи злочинний наказ особи, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, діючи за попередньою змовою з особою, стосовно якої також обвинувальний акт направлено до суду, та іншими невстановленими особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, умисно, шляхом надання вказівок своїм підлеглим, забезпечив та здійснив примусове переміщення засуджених осіб з їхніми особовими справами на ТОТ України. При цьому вказані дії вчинено без наявності підстав для вжиття заходів забезпечення безпеки ув`язнених та за відсутності будь-якої загрози їх життю та здоров`ю, оскільки територія, де знаходився «Слідчий ізолятор № 1», не піддавалась обстрілам, жодних військових дій поблизу не відбувалось.

Так, під безпосереднім контролем та за участі ОСОБА_6 його підлеглі, діючи на виконання вказівок останнього та за попередньою змовою з ним, а також іншими невстановленими працівниками УФСВП росії по Республіці Крим та м. Севастополю, у вищевказаний період часу на «спеціальних автомобілях» для перевезення ув`язнених, примусово та всупереч волі перемістили більше ніж 150 засуджених з установи «Слідчий ізолятор № 1», розташованої у м. Херсоні, до ВК «Голопристанська виправна колонія (№ 7)», яка знаходиться на ТОТ України за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , особа, стосовно якої обвинувальний акт направлено до суду, розмістила в цій установі переміщених засуджених.

У подальшому, за наказом особи, стосовно якої обвинувальний акт направлено до суду, вказаних засуджених осіб депортовано та переміщено без їх згоди та із застосуванням примусу з ВК «Голопристанська виправна колонія (№ 7)» до установ виконання покарань російської федерації та ТОТ України відповідно, а саме: ОСОБА_8 депортовано до Федеральної казенної установи «Виправна колонія № 5» УФСВП росії по Краснодарському краю, яка розташована за адресою: вул. Радянська 175, м. Апшеронськ, Краснодарського краю; ОСОБА_9 депортовано до Федеральної казенної установи «Лікувально виправна установа № 20» ГУФСВП росії по Ростовської області, яка розташована за адресою: вул. Відкрита, 2Б, м. Шахти, Ростовської області; ОСОБА_10 депортовано до Федеральної казенної установи «Виправна колонія № 14» УФСВП росії по Краснодарському краю, яка розташована за адресою: вул. Калініна 58, м. Краснодар; ОСОБА_11 переміщено до Федеральної казенної установи «Виправна колонія № 2» УФСВП росії по Республіці Крим та м. Севастополю, яка розташована за адресою: вул. Індустріальне шосе, 17, м. Керч, АР Крим, ТОТ України; ОСОБА_12 переміщено до Федеральної казенної установи База відпочинку «Корал» УФСВП росії по Херсонській області, яка розташована за адресою: Херсонська область, Генічеський район, сел. Щасливцеве, вул. Набережна, 15.

На теперішній час місця тримання інших примусово переміщених та депортованих осіб досудовим розслідуванням не встановлені.

Отже, ОСОБА_6 на виконання наказу особи, стосовно якої обвинувальний акт направлено до суду, за попередньою змовою з особою, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, та іншими невстановленими особами вчинив порушення законів та звичаїв війни, які полягали в переміщенні без згоди та із застосуванням примусу осіб, що перебувають під захистом, з м. Херсона до тимчасово окупованої території України - лівобережної частини Херсонської області, чим порушив вимоги ст. ст. 49, 146, 147 Конвенції та ст. 85(4)(а) Протоколу I.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

09.05.2024 громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Виноградне Березанського району Миколаївської області, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 (останнє відоме місце проживання), відповідно до вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Однак, останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, оскільки всіма вжитими можливими слідчими (розшуковими) та іншими процесуальними діями встановити поточне місцезнаходження ОСОБА_6 на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, на даний час не видається за можливе, оскільки останній переховується від слідства та суду.

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 3 ст. 111, ст. ст. 135, 278 КПК України вжито заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Зокрема, 09.05.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 95 від 09.05.2024 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повідомлено про необхідність прибуття останнього до СУ ГУНП в Херсонській області, за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55 на 14.05.2024, 15.05.2024 та 16.05.2024 для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Утім, ОСОБА_6 на виклики не з`явився та про причини свого неприбуття не повідомив, що свідчить про умисні дії останнього, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

На підтвердження цього, старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Херсонській області капітаном поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні складений рапорт про неявку ОСОБА_6 на визначені дати до СУ ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55.

Крім цього, згідно з відповіддю на доручення старшого слідчого встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на лівобережній частині Херсонської області, яка на даний момент часу є тимчасово окупованою російською федерацією.

Згідно з відомостями, наявними в базі даних «АРКАН» громадянин України ОСОБА_6 в період часу з 24.02.2022 по 14.05.2024 не перетинав державний кордон України.

15.05.2024 в рамках кримінального провадження підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук, здійснення якого доручено УКР ГУНП в Херсонській області.

Керуючись ст. ст. 36, 110, 217 КПК України, 23.05.2024 прокурором прийнято рішення про виділення з кримінального провадження №0005312 від 04.11.2022 матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України в окреме провадження із присвоєнням у Єдиному реєстрі досудових розслідувань реєстраційного номеру №0000805.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, обґрунтовується зібраними у провадженні доказами, а саме: копією наказу Міністра юстиції України № 921/5 від 12.03.2020; відповіддю з ДУ «Херсонський слідчий ізолятор»; списком осіб з Міністерства юстиції України Департаменту з питань виконання кримінальних покарань; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; проколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; протоколом допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_30 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_31 ; протоклом огляду документів; матеріалами, що характеризують особу ОСОБА_6 іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку щодо наявності наступних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення ОСОБА_6 може ухилятись від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати встановленню істини по справі.

Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України а саме: підозрюваний може з метою приховання своєї злочинної діяльності вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, тому може переховуючись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При вирішенні заявленого клопотання, слідчий суддя також враховує дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого він обґрунтовано підозрюється.

Також слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 438 КК України, відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 309,395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградне Березанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (останнє відоме місце проживання), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за її участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1