ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/473/24 Справа № 705/2705/14-к Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гайсин Вінни-цької обл., громадянина України, яка має се-редню освіту, працює у ВАТ «Уманська взут-тєва фабрика», не заміжня, раніше не судима, проживає АДРЕСА_1 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 5 липня 2024 р. включно. Залишено ОСОБА_8 раніше визначений розмір застави - 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 536 800 грн., -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайсуду Черкаської обл. на розгляді перебувають матеріали об`єднаної судової справи за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 та 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 317 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченої ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 5.07.2024 р. включно, з можливістю внесення застави в раніше визначеному розмірі - 536 800 грн. та в разі внесення обвинуваченою застави з покладенням на неї наступних обов`язків: прибувати до прокурора та суду за викликом; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

При прийняті рішення про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 , суд врахував ступень тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченій, одне з яких, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень. Судом встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачена може переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, може продовжувати вчиняти аналогічні злочини та незаконно впливати на свідків. Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який. Про існування ризиків свідчить і суворість можливого покарання у випадку визнання обвинуваченої винною у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушення. Також, суд врахував особу обвинуваченої, характер вчинених злочинів, який свідчить про стійке неприйняття нею загально визнаних в суспільстві правил поведінки та моральності, вони пов`язані зі збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, за вчинення якого може бути призначене покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, врахував низку обвинувальних актів стосовно ОСОБА_8 щодо злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин та дійшов висновків, що наявність ризиків дають підстави для продовження обвинуваченій запобіжного заходу із залишенням раніше визначеного розміру застави. Суд першої інстанції зауважив, що вказаний вид запобіжного заходу виправданий на даному етапі судового розгляду та є заходом забезпечення запобігання встановленим у судовому засіданні ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Крім того суд зазначив, що тривалість запобіжного заходу у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час, не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, застосування до останньої менш суворого запобіжного заходу не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки останньої.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в частині продовження строку тримання під вартою, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що клопотання прокурора та оскаржувана ухвала суду ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються доказами, а тому не містять будь-яких обґрунтувань недостатності застосування до неї більш м`яких запобіжних заходів. Вказує, що вона має постійне місце проживання, не має судимостей, має позитивну характеристику. На її утриманні перебуває мати пенсіонерка, а тому в неї міцні соціальні зв`язки. Вважає, що кримінальне провадження відносно неї сфабриковане, в матеріалах провадження не міститься жодного доказу вчинення нею злочину. Прокурором не доведено наявності можливого ризику ухилення нею від слідства і суду, а сама можлива тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого тримання під вартою. Звертає увагу суду, що вона утримується під вартою з 19.10.2023 р. Прокурор не довів наявність існування ризиків, а лише зазначив стандартний перелік. Застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку, зауважує на надмірне, на її думку, перебування її під вартою, та вважає що суд не перевірив можливості застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи з наданих апеляційному суду виділених матеріалів з кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_8 може переховуватись від суду, може продовжити злочинну діяльність, а також з метою уникнення відповідальності може незаконно впливати на свідків, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились і виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченій до двох місяців та залишаючи розмір застави у раніше визначеному розмірі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень - ч. ч. 1 та 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 317 КК України, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, та за яке згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Суд врахував, що наявні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме може продовжувати злочинну діяльність, переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та що ризики, які були наявні при застосуванні даного виду запобіжного заходу обвинуваченій, не зменшилися.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного перегляду, не було надано судам відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу та дійшов до правильного висновку про одночасне визначення можливості внесення застави, в раніше визначеному та обґрунтованому розмірі ухвалою слідчого судді від 23.11.2023 р. - 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає 536 800 грн., з цим висновком погоджується і апеляційної судї, а тому доводи апелянтки в цій частині є безпідставними.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків та підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про неможливість утримування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів, з можливістю внесення застави, з метою забезпечення її належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню зазначених судом ризиків та із визначенням застави.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою, а саме: що обвинувачена може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або незаконно впливати на свідків.

Зазначені судом ризики наразі є реальними, триваючими, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 був обраний з можливістю внесення застави, тому при продовженні даного запобіжного заходу суд також визначив можливість внесення застави у раніше визначеному розмірі, такий розмір застави достатньо обґрунтований в ухвалі слідчого судді.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 до двох місяців, з можливістю внесення застави.

Суд першої інстанції, згідно вимог ст. 331 КПК України, розглянув питання про продовження строку дії запобіжного заходу. При цьому прокурор надав письмове клопотання про продовження тримання під вартою, що відповідає вимогам КПК України, і знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченої про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження відносно неї строку тримання під вартою, прокурором не доведено наявності можливого ризику ухилення нею від слідства і суду, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Розмір визначеної застави відповідає критерію розумності, суд першої інстанції перевірив ці доводи та прийшов до обґрунтованого висновку про його відповідність вимогам КПК України.

Доводи апеляційної скарги про надмірну тривалість перебування обвинуваченої під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законодавчих підстав для впливу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, визначив розмір застави та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Також, передчасними є доводи апеляції про те, що кримінальне провадження відносно неї сфабриковане, в матеріалах провадження не міститься жодного доказу вчинення нею злочину, а можлива тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого тримання під вартою, застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку, а тому апеляційний суд звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії кримінального процесу позбавлений можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 та 422 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р., якою обвинуваченій за ч. ч. 1 та 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 317 КК України ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 5.07.2024 р. включно, з можливістю внесення застави - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді