Справа № 341/1660/19
Провадження № 11-кп/4808/259/24
Категорія ч.1 ст. 263КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Рогатинського районного суду від 15.03.2024 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має двох малолітніх дітей, який не працює, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше судимий: 06 квітня 2016 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців. 19 липня 2018 року умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 15 днів; вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 510 грн, який сплачено 23 жовтня 2020 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Згідно вироку ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що на початку липня 2019 року, вигулюючи собаку в полі біля с. Дем`янів Галицького району Івано-Франківської області, знайшов в траві предмет, схожий на запал з кільцем (чекою) від ручної гранати.

Усвідомлюючи, що знайдений ним предмет є вибуховим пристроєм, за незаконне поводження з яким передбачена кримінальна відповідальність, ОСОБА_8 , порушуючи Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи незаконно володіти та користуватись знайденим пристроєм, привласнив його та переніс його до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , де заховав на шафі в спальній кімнаті і незаконно зберігав до 12 серпня 2019 року.

12 серпня 2019 року приблизно о 20 год. за адресою проживання обвинуваченого, між ним та його сусідом ОСОБА_10 на ґрунті тривалих неприязних відносин виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 взяв із схованки вище зазначений предмет, схожий на запал з кільцем (чекою) від ручної гранати, та пригрозив ОСОБА_10 його застосуванням. Побачивши цей предмет, ОСОБА_10 пішов додому та повідомив про агресивну поведінку свого сусіда в поліцію.

13 серпня 2019 року приблизно о 13 год. під час спілкування з працівниками Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області, які прибули в с. Дем`янів для розгляду звернення ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 , розуміючи, що є викритим у незаконному зберіганні запалу ручної гранати типу УЗРГМ, зізнався у зберіганні за місцем свого проживання вибухового пристрою.

В подальшому вказаний предмет, який згідно з висновком експерта є придатним до вибуху промислово виготовленим уніфікованим запалом ручних гранат типу УЗРГМ, що використовується для спорядження ручних гранат РГД-5, Ф-1 та РГ-42, містить заряд комбінованої вибухової речовини ТНРС + азид свинцю та відноситься до вибухових пристроїв, був вилучений у ОСОБА_8 в присутності понятих працівниками вибухотехнічного відділу ГУНП в Івано-Франківській області.

З вироком суду не погодився прокурор та подав апеляційну скаргу з доповненнями, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність.

При ухвалені виправдувального вироку суд не взяв до уваги показання свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також ту обставину, що на момент приходу працівників поліції до місця проживання ОСОБА_8 у них була інформація про те, що він зберігає вибуховий пристрій. Тому ОСОБА_8 розуміючи, що є викритим у незаконному зберіганні вибухового пристрою, який у будь-якому разі буде у нього вилучений, вимушено пішов на співпрацю з правоохоронними органами, зізнався у зберіганні запалу до гранати та видав його поліції.

Наведені вище обставини свідчать про наявність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, висновки суду першої інстанції містять суперечності. Зокрема, у разі визнання факту добровільної здачі органам влади вибухового пристрою, необхідно було закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене особою.

Закриття кримінального провадження за вказаною обставиною не є реабілітуючою.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, згідно якого визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань до покарання, призначеного за цим вироком повністю приєднати відбуте покарання за вироком Галицького районного суду від 23.09.20 року і за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.3 ст.72 КК України визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та штрафу. Покарання у виді штрафу до виконання не звертати у зв`язку з його сплатою.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2016 року, призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з часу фактичного затримання ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1570 грн.

Захисник ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому вважає вирок суду законним та обґрунтованим. При цьому він просив врахувати ухвалу апеляційного суду за наслідками перегляду попереднього вироку.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив виправдувальний вирок скасувати.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та промови сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що її слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Прокурор в апеляційній скарзі просив визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Разом з тим, клопотання про повторне дослідження обставин та доказів не заявляв.

За таких обставин, дотримуючись вимог ст.22 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє доводи апеляційної скарги без повторного дослідження доказів та обставин, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально-процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону, та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався суд.

При цьому суду належить дати аналіз усім фактичним даним, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.263 ч.3 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності за вчинення дій, передбачених частиною першою або другою цієї статті, особа, яка добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Проте, ухвалюючи оскаржуваний вирок суд першої інстанції не дотримався вищевказаних вимог діючого законодавства, а саме, не дав оцінки дослідженим доказам, не виклав свої висновки щодо доведеності обставин викладених в обвинувальному акті, не встановив фактичні обставини щодо незаконного зберігання обвинуваченим вибухового пристрою, а лише дав аналіз обставинам видачі вибухового пристрою працівникам поліції.

Зазначені порушення суду першої інстанції призвели до неправильних та суперечливих висновків про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з підстав передбачених ч.3 ст.263 КК України шляхом виправдання за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Зазначені підстави є взаємовиключними, оскільки звільненою від кримінальної відповідальності може бути лише особа, яка є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, особа, в діях якої відсутній склад кримінального правопорушення, не може бути винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім іншого, суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_8 видав працівникам поліції вибуховий пристрій під час перевірки ними звернення ОСОБА_10 про погрозу з боку обвинуваченого у застосуванні цього вибухового пристрою. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, про добровільну здачу обвинуваченим ОСОБА_8 вибухового пристрою.

Враховуючи викладені обставини та наведені норми права, апеляційний суд дійшов висновку про безумовне скасування виправдувального вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно з дотриманням всіх вимог кримінального процесуального законодавства розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Рогатинського районного суду від 15.03.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_4