ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2024 року у кримінальному провадженні №0000526 від 19 жовтня 2023 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Красноїльськ Чернівецького району Чернівецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ( м. Сторожинець) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 28 квітня 2024 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн та покладено відповідні обов`язки у разі її внесення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Вважає, що продовжений ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відповідає меті його застосування, є безпідставним та невиправданим.

Зазначає, що жодних ризиків, заявлених у клопотанні, не існує та підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування

_____________________________________________________________________________

ЄУНСС: 723/387/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Провадження №11-сс/822/97/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні немає.

Просить врахувати, що ОСОБА_7 має сім`ю, проживає з дружиною та трьома малолітніми дітьми, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.

Додає, що розмір застави є непомірним для нього, враховуючи його сімейний стан.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно ухвали слідчого судді, ОСОБА_7 підозрюється у тому, що достовірно знаючи про введений воєнний стан, починаючи з 24 лютого 2022 року на території України та обмеження щодо виїзду за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, протиправно, за попередньою змовою групою осіб здійснив незаконне переправлення особи через державний кордон України за наступних обставин

Так, невстановлена слідством особа не пізніше 24.01.2024 року підшукала через месенджер «Телеграм» громадянина ОСОБА_11 з метою незаконного його переправлення через державний кордон України, обумовила з ним умови переправлення та вартість переправлення, яка становить 4500 Євро з попереднім перерахуванням на карткові рахунки коштів в сумі 20600 гривень, що було ОСОБА_11 виконано.

В подальшому вказана невстановлена особа залучила ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_12 зустрівши 27.01.2024 року о 09 годині ОСОБА_11 біля продуктового магазину, що по АДРЕСА_2 , провів тому інструктаж та повів до лінії розмежування державного кордону України та Румунії. До них приєднався ОСОБА_13 , одягнутий в балаклаву та вони маючи намір доставити ОСОБА_11 до вказаної лінії на автомобілі, використали автомобіль марки «ВАЗ» моделі 21013» із державним номером НОМЕР_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_12 і направились до завчасно обумовленого місця, яке знаходиться на відстані 4000 м від 745 прикордонного знаку.

Прибувши на вказане місце, ОСОБА_7 надав вказівку ОСОБА_11 вийти з автомобіля та рухатись за ним і ОСОБА_12 до кордону, проте біля 11:50 год. вони були затримані працівниками 31 прикордонного загону ДПС України.

Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

29.01.2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

31.01.2024 року ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді було обрано запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою строком на 60 днів до 30 березня 2024 року із визначенням застави.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Підозрюваний ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, однак не клопотав про участь в судовому засіданні, тому відповідно до ч.4 ст.401 КПК України апеляційним судом не викликався.

Захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст ухвали та вимоги апеляційної скарги, позицію учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що на цьому етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 за ч.2 ст.332 КК України.

Слідчий суддя при ухваленні рішення правильно, у відповідності з ч.3 ст.199 КПК України, врахував існування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного під вартою.

Також, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість ймовірного покарання та той факт, що існуючі та враховані при обранні запобіжного заходу ризики не зменшилися.

Зокрема, слідчим суддею обґрунтовано взято до уваги, що ОСОБА_7 добре знайомий із свідками та іншим підозрюваним та може здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою змінити показів.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_14 підозрюється у вчинення тяжкого кримінального правопорушення пов`язаного з незаконним переправленням громадян України через державний кордон України під час воєнного стану в Україні, з метою власного збагачення, за яке законом передбачене покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, а тому, враховуючи тяжкість ймовірного покарання, існує ризик переховування від органів досудового розслідування або суду.

Оцінюючи вищевказане, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 має сім`ю, проживає з дружиною та трьома малолітніми дітьми, раніше не судимий та позитивно характеризується не є, із врахуванням наведених вище обставин, характером кримінального правопорушення, підставою для обрання менш суворого запобіжного заходу.

Вказані обставини не були стримуючими факторами та не запобігли злочину у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в довідці про склад сім`ї, яка долучена до апеляційної скарги, зазначено, що діти проживають з мамою ОСОБА_15 , яка здійснює за ними догляд.

Також варто зауважити, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, тому існує обґрунтований сумнів, що він утримує дітей.

Додані до апеляційної скарги документи про стан здоров`я ОСОБА_7 не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають його триманню під вартою, оскільки з них не встановлено даних, які б унеможливлювали його перебування під вартою.

Окрім того, слідчим суддею у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, визначено заставу, яка гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі її внесення.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Межі розміру застави залежать, зокрема, і від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа підозрюється.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 332 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, слідчий суддя врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в даному конкретному випадку, визначив заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та відповідає меті застосування запобіжного заходу з чим погоджується колегія суддів.

Посилання захисту на те, що визначена застава є непосильною для підозрюваного через його майновий стан, само по собі не є критерієм для визначення розміру застави і менший розмір застави не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що врахувавши наявні обставини кримінального провадження в сукупності, підстав вважати визначену заставу неправомірною немає.

Ухвала слідчого судді за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у ході апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у ході апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 197, 199, 309, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду м. Чернівці від 27 березня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) ОСОБА_16 , підпис) (ПІБ)

03.04.2024 року

(дата засвідчення копії)