Справа № 489/4873/24
кримінальне провадження
№1-кп/489/863/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Билбасівка Слов`янського району Донецької області, громадянки України, незаміжньої, не працюючої, без освіти, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючу зі слів: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в присутності:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8

встановив:

Відповідно до обвинувального акту 24.02.2022 на всій територій України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ведено воєнний стан, який продовжувався 15.03.2022, 21.04.2022, 15.08.2022, 16.11.2022, 07.02.2023, 20.05.2023, 18.08.2023, 15.11.2023, 06.05.2024 та останній раз 14.05.2024 строком на 90 діб, тобто до 11.08.2024.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.04.2024 близько 14:00 год. (більш точний час не встановлено), неповнолітня ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою зі своєю матір`ю ОСОБА_6 (матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді в Ленінському районному суді м.Миколаєва) та ОСОБА_9 (за суджена вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.07.2024 у справі № 489/4874/24, провадження 1-кп/480/864/24), перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно таємно викрала грошові кошти в сумі 70000 гривень, які належні ОСОБА_10 , чим завдали останній матеріальний збиток.

Після чого, неповнолітня ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись грошима на власний розсуд, спричинивши потерпілий ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 70000 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч. 4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

04.07.2024 між прокурором та обвинуваченою, за участю захисника ОСОБА_7 , укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, а також те, що обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість у зазначеному діянні.

При цьому, при визначенні розміру та виду покарання сторонами угоди враховано повне визнання обвинуваченою своєї вини, щирого каяття у скоєному кримінальному правопорушенню, відсутності претензій потерпілої сторони та добровільне відшкодування завданих збитків шляхом повернення грошових коштів, вчинення злочину у неповнолітньому віці, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжкого злочину; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою та добровільне відшкодування збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, враховуючи відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Билбасівка Слов`янського району Донецької області, громадянки України, незаміжньої, не працюючої, без освіти, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої зі слів: АДРЕСА_2 , та те, що остання є внутрішньо переміщеною особою, проживає у багатодітній родині, сторонами угоди прийнято рішення про призначення ОСОБА_3 остаточного покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, призначивши їй інший більш м`який вид основного покарання, не зазначений в ч. 4 ст. 185 КК України, у виді пробійного нагляду із визначенням мінімального його строку.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченої, яка беззастережно визнала свою вину, її віку, наявності декількох обставини, що пом`якшують покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Від потерпілої ОСОБА_10 надійшла заява про відсутність матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_3 , а також про те, що вона не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 , не заперечуючи проти покарання, визначеного в угоді, участь в судовому засіданні приймати не бажає.

Прокурор, , представник потерпілої, обвинувачена, законний представник та захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачена повністю та беззастережно визнала свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначила про своє щире каяття, засудила свої дії та запевнила суд у неприпустимості вчинення нових кримінальних правопорушень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 цього Кодексу є тяжким злочином. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також враховано, що потерпіла не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої та надала згоду на затвердження угоди, укладеної між прокурором та обвинуваченою, та те, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди укладеної між прокурором та обвинуваченою за участю її захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами виду та міри покарання, яка відповідає положенням ст. 69 КК України з урахуванням ст.ст.59-1, 98 цього Кодексу, у виді пробаційного нагляду із визначенням мінімального його строку, передбаченого ч.2 ст.101 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 .

Визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України, і призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 строком на 1 (один) рік такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Встановлений ОСОБА_3 строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 08 квітня 2024 року по дату постановлення вироку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 скасувати та звільнити засуджену з-під варти в залі суду.

Скасувати арешт з майна, вилученого в ході особистого обшуку ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.04.2024 у справі № 489/2563/24 (провадження № 1-кс/489/470/24).

Речові докази:

1) 80 купюр фрагментів паперу ззовні схожих на грошові кошти номіналом по 100 гривень, 15 фрагментів паперу схожих на грошові кошти номіналом по 200 гривень, які поміщено до сейф-пакету PSP 2330703, повернути потерпілій ОСОБА_10 ;

2) зарядний пристрій з блоком білого кольору без маркування мобільний телефон Айфон фіолетового кольору, в чохлі білого кольору, з сім-картами мобільних операторів Водафон та Київстар, поміщено до сейф-пакету PSP2330706, сумку червоного кольору яку поміщено до сейф-пакету PSP2330709, рюкзак чорного кольору, який упаковано до сейф пакету PSP2330704, повернути володільцю ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1