Справа № 728/906/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/87/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000037 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Бочечки, Конотопського району, Сумської області, житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта базова вища, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , учасник бойових дій, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та на нього покладено обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням здійснюється щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь: потерпілої ОСОБА_13 - 2000000 грн моральної шкоди, потерпілого ОСОБА_14 - 2000000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1510,24 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 грудня 2021 року № 798 старший лейтенант ОСОБА_10 вважається таким, що з 1 грудня 2021 року призначений на посаду командира протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону, прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

09 лютого 2023 року близько 14.00 год, ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «Great Wall Poer», номер кузова НОМЕР_2 , без реєстраційних документів та реєстраційних номерних знаків, рухаючись на 122 км автодороги «Кіпті - Глухів - Бачівськ», у напрямку та поблизу м. Батурин, Чернігівської області, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення п. 2.3 «б» та п. 10.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, в результаті чого виїхав на праве узбіччя дороги, де здійснив наїзд на металевий відбійник та в подальшому з`їхав у правий кювет по напрямку свого руху.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Great Wall Poer» ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження, які в своєму комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_15 , яка настала 09.02.2023 близько 14:00 год, на місці події.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 порушив вимоги пункту 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі) та пункту 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) ПДР, що є причиною та умовою виникнення та настання даної ДТП і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

Не погодившись із рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги послався на те, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також тяжкі наслідки, що настали. Вказав на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; потерпілу ОСОБА_7 , її представника, а також думку прокурора, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі потерпілою стороною не оскаржуються.

Доводи представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про невідповідність призначеного ОСОБА_10 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, з наступних міркувань.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_10 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_10 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_10 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем ЗСУ, тобто приймає безпосередню участь у відсічі збройній агресії рф, його вік, виключно позитивну характеристику за місцем проходження служби, клопотання командира військової частини НОМЕР_1 про призначення ОСОБА_10 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Крім того, судом враховано і психологічне ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також його поведінка після вчинених ним протиправних дій. Так, ОСОБА_10 неодноразово у місцевому та апеляційному судах просив вибачення у потерпілих, розкаювався у вчиненому.

Також судом було правильно враховано, що після настання дорожньо-транспортної пригоди, обвинувачений залишався на місці до приїзду поліції та швидкої допомоги. Під час скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_10 у стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння не перебував.

Разом з цим, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Жодних обставин, які б обтяжували його покарання, у цьому кримінальному провадженні не встановлено.

А тому, призначивши ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.75 КК України, місцевий суд дійшов правильного висновку, що це буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої сторони.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4