ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1940/24 Справа № 205/1019/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено, звільнено його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 13.05.2020 року.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений характеризується позитивно, за сумлінну поведінку та добре ставлення до суспільно корисної праці має 9 заохочень, стягнень не має, тим самим засуджений продемонстрував позитивні зрушення в своїй свідомості.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що засуджений за час відбування покарання не довів свого виправлення, не з`ясовано в останнього його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці після звільнення, а також майбутне його місце проживання та засоби до існування з огляду на те, що ОСОБА_7 не одружений, до засудження не працював, а його місце проживання знаходиться на тимчасово окупованій армією рф території.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив в задоволенні подання відмовити, зазначивши, що засуджений не довів свого виправлення; засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, вказавши, що за час відбування покарання цей засуджений має заохочення та довів своє виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до висновку про необгрунтованість апеляційної скарги з наступних підстав.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом дотримано. Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 перебуває в установах виконання покарань з 20.09.2020 року, на даний час засуджений вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 13.05.2020 року за ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до 8 років 2 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.04.2023 року замінена ОСОБА_7 невідбута частина основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме обмеженням волі, строком на 3 роки 3 місяці 28 днів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 року відповідно до ст. 72 ч. 1 п.1 «б» КК України зараховано засудженому у строк відбуття покарання строк його слідування до виправного центру, а саме з 26 квітня 2023 року по 12 червня 2023 року включно, із розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення, за час відбуття покарання засуджений має 9 заохочень, стягнень не має.

В Дніпровській виправній колонії (№ 89) відбуває покарання з 12.06.2023 року. За час відбування покарання характеризується позитивно, на теперішній час працевлаштований на контрагенті ПрАТ «ОРІЛЬ-ЛІДЕР» до праці ставиться добре, режим відбування покарання не порушує, має 2 (два) заохочення правами начальника установи. Стягнень не має. На заходи виховного характеру реагує своєчасно. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатньо навичок для їх самостійного виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Проявляє ініціативу щодо підвищення наявного загальноосвітнього рівня. Заходи виховного впливу відвідує, в самодіяльних організаціях приймає активну участь. Індивідуальний план виховної роботи виконує на 90 відсотків. Бере участь у роботі самодіяльної організації «санітарно-побутові секції відділень СПС», виявляє соціально корисну активність.

Аналізуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки обставини провадження свідчать лише про наявність позитивних чинників, які дають суду підстави для висновку, що засуджений своєю поведінкою, яка розцінюється судом як системно позитивна на всьому протязі відбування покарання, став на шлях виправлення, а призначене покарання слугувало дієвим засобом його виховання.

Сам по собі той факт, що невідбута частина покарання є досить значною, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання засудженого, оскільки вимоги закону про кримінальну відповідальність щодо відбуття певної частини покарання як передумови для розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування решти покарання щодо засудженого ОСОБА_7 виконані.

Доводи прокурора щодо не встановлення намірів засудженого працевлаштуватися після звільнення колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони мають формальний характер і не спростовують наявності підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення. Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене доводи прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про недоведеність засудженим свого виправлення та відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, через що вказані доводи колегія суддів вважає необґрунтованими.

Погоджуючись із думкою суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_7 може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4