Справа № 404/1052/23
Номер провадження 1-кс/404/3954/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням відеоконференцзвязку в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області про закриття кримінального провадження 000069 за ч. 2 ст. 154 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою скасувати постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області про закриття кримінального провадження 000069 за ч. 2 ст. 154 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник, адвокат ОСОБА_4 вимоги підтримали. В обґрунтування зазначили, що дізнавач виніс незаконну постанову, якою передчасно закрив кримінальне провадження. Підставою скасування оскаржуваної постанови вважають наступні обставини: дізнавач не допитав свідків на яких вказала ОСОБА_3 , у тому числі дільничного інспектора; не врахував наявність на тілі ОСОБА_3 тілесних ушкоджень; не зробив правовий висновок щодо факту сімейного насильства ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_3 ; прокурор з участю представника потерпілої зобов`язаний був провести допит ОСОБА_3 .

Прокурор заперечив вимоги скаржника. Дізнавач не зявився.

За версією заявника перевірили наступні обставини:

19.02.2021 року, приблизно о 23 годині в будинку по АДРЕСА_1 , співмешканець ОСОБА_6 всупереч волі матеріально-залежної від нього ОСОБА_3 , міг примусити її вступити до статевого зв`язку, та ймовірно висловив погрозу вступити до статевого зв`язку з її малолітньою дочкою, ОСОБА_7 .

Про вказані обставини ОСОБА_3 повідомила правоохоронні органи 24.05.2023 року.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_3 пояснила, що спільно проживала із ОСОБА_6 та своїми малолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 в будинку що належить ОСОБА_6 з грудня 2020 року. Співмешканця ОСОБА_6 потерпіла охарактеризувала як людину, що вживає алкогольні напої та вчиняє стосовно неї та дітей домашнє насильство. Будинок в якому спільно проживали складався з 4 кімнат. Що стосується самої події, яка сталася 19.02.2021 то ОСОБА_3 пояснила, що увесь день ОСОБА_6 зловживав алкогольними напоями та у післяобідній час повернувся додому з роботи. З того часу він постійно ображав дітей та її. Близько 23 год. ОСОБА_3 пішла відпочивати з дітьми в іншу кімнату від ОСОБА_6 та перебуваючи там заснула і прокинулась від того, що ОСОБА_6 за ногу стягував її з ліжка та примушував вступити з ним в статеві зносини, оскільки вона йому повинна відробляти за утримання її та дітей, а якщо не вона то її донька. В подальшому ОСОБА_3 пообіцяла йому вступити в статеві зносини та ОСОБА_6 пішов у свою кімнату та ліг на ліжко. На той період часу малолітні діти спали в кімнаті, а ОСОБА_3 взяла сокиру та 2 рази вдарила по голові ОСОБА_6 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що в 2021 році проживав спільно з матір`ю ОСОБА_3 , сестрою ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 в його будинку по АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_3 сварок майже не було, крім того ОСОБА_6 до нього, сестри та матері відносився добре та вважав своїми дітьми. Про вказане свідчить їх спільна подорож для відпочинку на море. По відношенню до сестри ніколи з боку ОСОБА_6 не бачив приставань. Мати проживала спільно з ОСОБА_6 , який мав достатній заробіток. Вказав, що іноді його мати ходила до іншого чоловіка на ім`я ОСОБА_9 потай від ОСОБА_6 . Останнім часом для спільного проживання ОСОБА_6 хотів зробити ремонт будинку та прохав переїхати до бабусі, але ОСОБА_3 не хотіла їхати так як позбудеться доступу до коштів ОСОБА_6 .. Зазначив, що коли ОСОБА_6 був в стані алкогольного сп`яніння то він не заходив до нього, сестри та матері а просто спав у своїй кімнаті. Вказав що часто бачив як ОСОБА_6 обіймав ОСОБА_3 та говорив, що бажає одружитися.

Свідок ОСОБА_7 показала, що мешкала разом з братом, матірю ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_6 в с. Велика Северинка. Під час спільного проживання сварки між дорослими були рідко. Зазвичай ОСОБА_3 не ображав. До ОСОБА_7 ніколи не приставав та незрозумілих розмов не вів. Останню любив та ніколи не бив її. ОСОБА_3 постійно проживала з ОСОБА_6 по причині наявності значних коштів так як за місяць отримував близько 50000 грн. ОСОБА_3 постійно у відсутність ОСОБА_6 ходила до чоловіка на ім`я ОСОБА_9 з яким у неї були відносини. У день вбивства ОСОБА_6 була сварка через неналежне ставлення ОСОБА_3 до своїх дітей та після його вбивства остання накрила ковдрою ОСОБА_6 та наказувала допомогти його витягти, але ОСОБА_7 відмовилася.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що з листопада 2020 року по лютий 2021 року, ОСОБА_3 та її діти мешкали у ОСОБА_6 . Про спільне її дочки разом з ОСОБА_6 , її нічого не відомо. Скарг на ОСОБА_6 від ОСОБА_3 та дітей ОСОБА_7 , вона не чула.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що в період листопада 2020 року по лютий 2021 року, її дочка ОСОБА_3 та її діти проживали з ним та в подальшому переїхали до ОСОБА_6 в листопаді 2020.

З показів ОСОБА_3 не вбачається дій ОСОБА_6 , спрямованих на примушування до вступу в статеві зносини з потерпілою через використання матеріальної чи службової залежності, як встановлено диспозицією ст. 154 КК України.

Крім того, покази потерпілої ОСОБА_3 є недостовірними, оскільки вона фактично знаходилася з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в одній кімнаті та останні при наявності сварки були б її очевидцями. Однак, ОСОБА_7 вказала про відсутність таких обставин.

Результати допиту присутніх: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказують на відсутність сварок та належне ставлення до них та ОСОБА_3 з боку ОСОБА_6 .

Для перевірки доводів ОСОБА_12 з приводу суміжних складів кримінальних правопорушень в діях ОСОБА_6 необхідно звернути увагу на те, що встановлені обставини справи не дають змоги підтвердити наявність суміжних складів злочинів, через відсутність будь-яких дій спрямованих на згвалтування чи вчинення дій сексуального характру ОСОБА_6 . Крім того, стосовно малолітньої ОСОБА_7 вимог будь-яких ОСОБА_6 не висувалося, що підтверджується показами ОСОБА_7 .

За таких умов необхідно використати практику застосування оцінки доказів, висловлену Верховним Судом по справі № 991/722/21 від 21 листопада 2023 року, коли своїми діями сторона кримінального провадження створила та/або сприяла створенню обставин, через які дослідження доказів став недоступним для сторони обвинувачення через значний сплив часу. Протягом трьох років ОСОБА_3 замовчувала, приховувала висловлену нею версію розвитку подій. Після перебігу значного проміжку часу була втрачена реальна можливість забезпечити всім сторонам кримінального провадження адекватні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому вони опинилась. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів (дивись наприклад, частину 5 статті 197 КПК).

Результати допиту дільничного інспектора не мають вирішального значення, оскільки відомості пов`язані з розтратою ОСОБА_6 коштів, внесли до протоколу про адміністративне правопорушення, отже проведення допиту інспектора в якості свідка не досягне мети кримінального провадження.

17.08.2020 року, склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За редакцією пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_6 вчинив сімейне насильство економічного характеру, через майнову суперечку співмешканців з приводу необхідності цільового використання коштів на соціально-побутові потреби дітей у розмірі 4360 грн.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів ( ст. 85 КПК України )

Протокол про адміністративне правопорушення від 17.08.2020 року, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_6 є неналежним доказом, оскільки у цьому кримінальному провадженні предметом доказування є обставини подій за інший період, зокрема за 19 лютого 2021 року. Документ на який посилається ОСОБА_3 не підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні. Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовані дії ОСОБА_6 у формі економічного насильства, тоді як ОСОБА_3 в цьому кримінальному провадженні посилається на сексуальну форму насильства. Існуючі розбіжності виключають можливість використання протоколу про адміністративне правопорушення при доказуванні у цьому провадженні, через неналежність доказу.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 143 від 24 лютого 2021 року, на тілі ОСОБА_3 виявлені синці правого стегна та правої гомілки. Вони є результатом не менше двох локальних тупих травмувальних впливів з терміном орієнтовного заподіяння від 3 до 7 діб до проведення експертизи. Форма, розміри та характер травмувальної поверхні не відобразилися. Не встановлено об`єктивних даних, що внаслідок дій ОСОБА_6 були спричинені будь-які тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_3 . Медична документація щодо огляду ОСОБА_3 відсутня. Експерт визначив орієнтовний термін виникнення ушкоджень. Висновок експерта у цій частині не має категоричного твердження, тому не має наперед встановленої сили, отже є недостатнім доказом.

Форма, розмір та характер травмувальної поверхні не відобразилися, тому синці на тілі ОСОБА_3 протягом семи діб могли утворитися за будь-яких обставин, у тому числі під час приховування тіла ОСОБА_6 , або затримання і перебування ОСОБА_3 в ІТТ.

Чинна редакція КПК України не зобов`язує прокурора особисто допитати потерпілу з участю представника, отже дізнавач правомірно провів допит ОСОБА_3 в якості потерпілої.

Диспозицією ч. 2 ст. 154 КК України передбачено настання кримінальної відповідальності за примушування особи без її добровільної згоди до здійснення акту сексуального характеру з особою, від якої потерпіла особа матеріально або службово залежна.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВСУ №5 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності» зазначено, що склад злочину, передбаченого статтею 154 КК може мати місце лише за умови доведеності, що на потерпілу особу чоловічої чи жіночої статі здійснювався вплив із використанням її матеріальної або службової залежності від винної особи з метою примусити її вступити в статевий зв`язок природним або неприродним способом всупереч її волі. При цьому за змістом статті 154 КК під статевим зв`язком природним або неприродним способом слід розуміти природний статевий акт, акт мужолозтва або лесбійства, на який відповідно до умислу винної особи, має погодитись потерпіла особа внаслідок її примушування. Матеріальна залежність потерпілої особи має місце зокрема тоді, коли вона перебуває на повному або частковому утриманні винної особи, проживає на її житловій площі, а також тоді, коли винна особа своїми діями чи бездіяльністю спроможна викликати істотне погіршення матеріального становища потерпілої особи.

23 жовтня 2023 року, дізнавач СД Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження 000069 за ч. 2 ст. 154 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення. На підставі ч. 3 названої статті, постанова приймається слідчим, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення здійснюється, коли встановлено, що подія, з приводу якої внесені відомості до ЄРДР відбулася, була результатом вчиненого особою діяння, яка сама по собі не є кримінальним правопорушенням, оскільки відсутній хоча б один із елементів складу злочину, або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.

Перевіривши повноту проведеного досудового розслідування обґрунтовано вважаю, що дізнавач зібрав всі матеріали, та на підставі повного правового аналізу, прийняв правильне процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, оскільки відсутність одного з елементів складу злочину, виключає злочинність діяння. Таким чином не існує законних правових підстав продовжувати досудове розслідування у цьому провадженні.

Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження в цілому відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Зокрема, в ній зазначені зміст обставин, які є підставами для прийняття такого процесуального рішення, мотиви її прийняття та їх обґрунтування (п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК).

Дотримані положення п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, про обов`язок доказування обставин, які є підставою для закриття кримінального провадження. Дізнавач визначив обсяг слідчий дій, необхідних для цього. Винесена постанова про закриття кримінального провадження ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор здійснюючи свої повноваження, відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином, дізнавач правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину. При цьому останній правильно вчинив, обмежившись проведенням допитів, без проведення допитів невстановлених свідків.

За результатами проведеного досудового розслідування не встановлено фактів, які б свідчили про примушування особи без її добровільної згоди до здійснення акту сексуального характеру з особою, від якої потерпіла особа матеріально або службово залежна. Обставини викладені у заяві та показаннях ОСОБА_3 не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, яка кореспондується з ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, дізнавач здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого, дізнавача. Таким чином, дізнавач правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину.

Дізнавач зібрав достатні об`єктивні данні та виніс остаточну законну і обґрунтовану постанову відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На виконання ст. 110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно ст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Глава 19 КПК України визначає форму та регламентує порядок проведення досудового слідства. Перелічені процесуальні норми не встановлюють перелік процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення. Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, самостійно визначає обсяг перевірочних дій, достатніх за переконанням дізнавача,слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Таким чином слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Сумніви скаржника про поверховість та неповноту проведеного розслідування є непідтвердженим суб`єктивним припущенням, тому до уваги не приймаються. Висловлені ним судження мають узагальнену характеристику, суперечать правозастосуванню ст. 6 Конвенції, зокрема принципу юридичної визначеності, оскільки клопотання та зауваження не будуть мати конструктивного результату,- не буде здобуто нових доказів.

Дослідивши надані сторонами матеріали обґрунтовано вважаю, що дізнавач під час проведення досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 223 КПК України вжив необхідні дії спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, дослідив та перевірив обставини, зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Доцільності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій не вбачається, оскільки вони не здатні вплинути на наявні результати провадження. Не існує правової необхідності проводити інші процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Відсутність ознак винної поведінки виключає у майбутньому пред`явлення підозри чи направлення обвинувального акту до суду, тому дізнавач прийняв правильне процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження, як єдиний законний спосіб завершення цього досудового розслідування.

Схожий висновок містить постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18).

Наведене дає підстави обґрунтовано стверджувати, що дізнавач при розслідуванні обставин цього кримінального провадження виконав вимоги спрямовані на забезпечення всебічності та повноти дослідження. Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, а висновок про закриття кримінального провадження є обґрунтованим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, слідчим суддею не встановлено, а у скарзі не наведено достатніх даних, які безумовно свідчать про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставами для скасування прийнятого остаточного процесуального рішення.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про відмову у задоволенні скарги (п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України).

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 23 жовтня 2023 року, дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області про закриття кримінального провадження 000069 за ч. 2 ст. 154 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1