Номер провадження 1-кп/333/482/24
УХВАЛА

іменем України

про закриття провадження

09 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання прокурораОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003941 від 01 жовтня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2023 року до Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшло вищевказане кримінальне провадження, з клопотанням прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, у зв`язку з тим, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У клопотанні зазначено, що у провадженні першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перебувають матеріали кримінального провадження №0003941 від 01.10.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Під час розслідування встановлено, що до ТУ ДБР у м. Мелітополі надійшов лист Міністерства юстиції щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клімов та Сливоцький проти України», яким встановлено порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку із жорстоким поводженням працівників міліції із заявником та не проведення належного розслідування відповідних скарг.

Заявник ОСОБА_4 зазначив, що 19-20 грудня 2006 року вдома у заявника, а згодом в Комунарському районному відділі міліції в м. Запоріжжі кілька працівників правоохоронних органів били останнього, примушуючи зізнатися у скоєнні злочину.

За скаргами ОСОБА_4 повноцінне досудове розслідування не проводилося, тривали неодноразові дослідчі перевірки.

У подальшому встановлено, що ОСОБА_4 затриманий 20.12.2006 працівниками Комунарського РО ЗГУ УМВД України в Запорізькій області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (кримінальна справа № 14540606).

Під час допиту ОСОБА_4 в якості підозрюваного, він повністю визнав провину у вчиненому, докладно описав механізм нанесення тілесних ушкоджень своїй співмешканці 18.12.2006, внаслідок яких вона померла, та надавав показання про те, що в ході боротьби, остання також наносила йому тілесні ушкодження, у т.ч., кочергою по спині, вуху, вони дралися, він захищався, так як вона перебувала у нетверезому, істеричному стані. ОСОБА_4 вказав, що він втрачав свідомість. Наступного ранку, після того, як він ОСОБА_4 виявив її мертвою, він самостійно пішов до міліції та повідомив про вищевказані події.

У подальшому, під час судового розгляду ОСОБА_4 свої показання змінив, повідомив, що ввечері 18.12.2006 він виходив з будинку та працівниками міліції до нього були застосовані заходи фізичного впливу (відповідно до інформації з вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2007).

Зазначеним вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Указаний вирок залишено без змін в апеляційній інстанції.

Твердження засудженого про те, що злочин він не вчиняв, а обмовив себе на досудовому слідстві, так як до нього було застосовано фізичний та психічний вплив з боку працівників поліції, колегія вважала необґрунтованим та таким, що протирічить матеріалам кримінальної справи.

Також у рішенні зазначено про те, що із ОСОБА_4 було проведено слідчий експеримент, в ході якого він докладно розповів на місці як він наносив тілесні ушкодження співмешканці, де знаходився він та де вона залишилася лежати. Повідомив також, що вранці виявив потерпілу мертвою на підлозі кухні, та злякавшись, обмив її тіло, витер підлогу на кухні, а її футболку викинув у туалет, де її було виявлено працівниками міліції.

Про такі подробиці не могло бути відомо нікому, окрім особи, яка брала безпосередню участь у злочині.

Під час судового розгляду справи у суді першій інстанції ОСОБА_4 звернувся із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності працівників міліції, які застосували до нього фізичне насильство, в ході розслідування кримінальної справи відносно нього за ч.2 ст.121 КК України (заява від 25.09.2007).

У поясненнях ОСОБА_4 зазначив, що 19.12.2006 він звернувся у Комунарський РО ЗГУ УМВД України в Запорізькій області із заявою про смерть цивільної дружини, далі спільно з працівниками міліції виїхав за місцем мешкання, де працівники міліції стали змушувати зізнатися його у вбивстві, наносячи удари кулаками по тулубу. Після цього його доставили у відділок, де продовжили вмовляти зізнатися у злочині (конкретних даних щодо цих осіб він не зазначає), він відмовився та його знову побили.

Відповідно до відомостей, з КУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 20.12.2006 ОСОБА_4 оглянуто лікарем-нейрохірургом, він пояснив, що був побитий дружиною, яку в подальшому вбив.

Також допитані в якості свідків працівники міліції ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надали показання з приводу того, що 19.12.2006 надійшов виклик про те, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_7 зі слідами насильственної смерті. Того ж дня прийшов ОСОБА_4 та повідомив, що виявив свою співмешканку мертвою та зізнався у її вбивстві.

Свідок ОСОБА_8 надав показання з приводу того, що в ході бесіди із ОСОБА_4 , останній розповів, що під час вживання спиртних напоїв зі своєю співмешканкою, між ними стався конфлікт, в ході якого він наніс їй декілька ударів, після чого вона померла.

Ніяких заходів фізичного або психічного впливу до нього не застосовувалося, адже він розкаявся у вчиненому злочині, не заперечував, що його вчинив.

У подальшому, під час допиту ОСОБА_4 у лютому 2009 року він надав показання про те, що зі своєю співмешканкою він не лаявся, вона його не била, що все це «фікція».

Під час проведення судово-медичного обстеження 12.09.2008, ОСОБА_4 пояснив, що 21.12.2006 ввечері він був побитий працівниками поліції, хоча затриманий він був ще 20.12.2006, при цьому допитаний 21.12.2006 в період часу з 12-00 год. до 13-30 год.

Допитаний в якості свідка лікар-нейрохірург 3 міської лікарні ОСОБА_9 , надав показання з приводу того, що в ході проведення огляду ОСОБА_4 який там проходив лікування в період часу з 09.01.2007 по 12.01.2007 з діагнозом нагноєна посттравматична гематому лівої голені, останній пояснив, що травму він отримав внаслідок забою у слідчому ізоляторі.

Таким чином, показання ОСОБА_4 суттєво різнилися між собою та не узгоджувалися із тим, що він розповідав потім, з приводу примушування його у зізнанні у вчинені злочину, є не логічними.

Слідчий експеримент за участю ОСОБА_4 не проводився, провести будь-які інші слідчі, процесуальні дії за його участю не є можливим, адже 15.05.2019 останній помер.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 16.05.2019 № 152, виданого Білгород-Дніпровським районним відділенням КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної ради, причиною смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є «субдуральний крововилив (гострий), нетравматичний».

Під час досудового розслідування з метою здобуття доказів, встановлення особи, яка вчинила вищевказаний злочин, проведено ряд слідчих дій, а саме: допитано свідків, проведено судово-медичні експертизи, витребувано медичну документацію, долучено копії документів, які мають значення для даного кримінального провадження.

Однак, встановити особу (осіб), яка причетна до вчинення вказаного злочину, у ході досудового розслідування не виявилось можливим.

Про підозру у кримінальному провадженні № 0003941 від 01.10.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, жодній особі не повідомлялось.

Під час розслідування 08.12.2023 на підставі ст. 271 КПК України в одне провадження об`єднані кримінальні провадження № 0003941 від 01.10.2014 за ч. 2 ст. 365 КК України та № 0000037 від 28.03.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно до заяви та показань ОСОБА_4 зазначений злочин ймовірно вчинено 19-20 грудня 2006 року.

Статтею 12 КК України встановлено, що злочин за ч. 2 ст. 365 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, відноситься до категорії тяжкого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло 10 років (щодо тяжкого злочину).

Ураховуючи, що з моменту події злочину відносно ОСОБА_4 минуло більше 16 років, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності минули, 19.05.2015 року ОСОБА_4 помер, у зв`язку із чим цей час неможливо проводити будь-які слідчі, процесуальні дії, у т.ч. за участю заявника, та іншим чином встановити істотні обставини для вказаного кримінального провадження.

Крім цього, у кримінальному провадженні не встановлено доказів, достатніх для притягнення будь-якої службової особи до кримінальної відповідальності, та відомості, що свідчать про саму подію злочину.

Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття вказаного кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав:

-не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення;

-закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ураховуючи, що на цей час наявні достатні підстави для закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який за законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, викладених в клопотанні.

Заслухавши думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у провадженні першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перебувають матеріали кримінального провадження №0003941 від 01.10.2014 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.365 КК України, було вчинено невстановленою особою 19-20 грудня 2006 року.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження було проведено слідчі та інші процесуальні дії, а саме: допитано свідків, проведено судово-медичні експертизи, витребувано медичну документацію, долучено копії документів, які мають значення для даного кримінального провадження.

Однак, встановити особу (осіб), яка причетна до вчинення вказаного злочину, у ході досудового розслідування не виявилось можливим.

Під час розслідування 08.12.2023 на підставі ст. 271 КПК України в одне провадження об`єднані кримінальні провадження № 0003941 від 01.10.2014 за ч. 2 ст. 365 КК України та № 0000037 від 28.03.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.365 КК України, в силу ст.12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті.

Відповідно до п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з ч.4 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Положення ст.49 КК України вказують, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року (справа №328/1109/19, провадження № 51-5464кмо20), перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч.1 ст.49 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: 15 років з часу вчинення злочину, 5 років - з часу вчинення кримінального проступку.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

У зазначений п`ятнадцятирічний строк давності зараховується час, що минув з дня вчинення злочину і до дня ухилення особи від слідства або суду, час такого ухилення, а також час, що пройшов з дня з`явлення її із зізнанням або затримання, включаючи час проведення поновленого досудового розслідування та судового розгляду.

Юридичні наслідки ухилення особи від кримінального переслідування відображено в ч. 2 ст.49 КК у редакції Закону України від 16 травня 2013 року №245-VII (щодо узгодження термінології з КПК 2012 року) та Закону України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII (щодо запровадження інституту кримінальних проступків).

Вказана норма у чинній редакції сформульована законодавцем так: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років».

Отже, з дня вчинення вказаного у клопотанні кримінального правопорушення, минуло більше п`ятнадцяти років, однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що проведеними слідчими (розшуковими) діями не вдалось встановити особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності минули, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшло більше п`ятнадцяти років, а особу що вчинила кримінальне правопорушення не встановлено, тому суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та закрити кримінальне провадження на підставі п.3-1 ч.1, п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України.

Керуючись ст.ст.284, 314, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003941 від 01 жовтня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Кримінальне провадження за №0003941 від 01 жовтня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України закрити на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення в суді.

Повний текст ухвали складено та проголошено 10 квітня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1