УХВАЛА

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 367/2269/23

провадження № 51-2537 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 8 листопада 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 7 лютого 2024 року щодо засудженого ОСОБА_8 ,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 цієї норми процесуального права.

Згідно із законодавчими приписами у касаційній скарзі зазначається правове обґрунтування заявлених вимог, адже суд касаційної інстанції (далі - Суд) є судом права, а не факту і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з урахуванням також ст. 436 цього Кодексу.

На зазначене скаржником не було зважено.

Як убачається зі змісту поданої скарги, у ній її автор, заперечуючи справедливість заходу примусу через звільнення від його відбування, правильність вирішення цивільних позовів, просить скасувати оспорюванні рішенняі призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Однак при цьому скаржник не наводить обґрунтування саме неправильного застосування інституту умовного звільнення у конкретному кримінальному провадженні, з огляду на принцип індивідуалізації, особливості ст. 75 Кримінального кодексу України, якою регулюються не вид й розмір покарання, а спосіб його відбування, а також на дискреційні повноваження суду.

Крім того, представник потерпілих не зазначає аргументів, котрі би свідчили, що судами попередніх інстанцій при вирішенні цивільних позовів не було додержано положень статті 127-129 КПК, якими регламентовано відшкодування шкоди у кримінальному провадженні.

Водночас попри те, що оспорюваний вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, у касаційній скарзі не викладено в аспекті статей 404, 405, 412, 413, 419 КПК обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, які є істотними і тягнуть за собою обов`язкове скасування ухвали. Скаржник також не вказує яких доводів потерпілої сторони не розглянув суд апеляційної інстанції і не дав на них відповідей.

Разом із цим заявлена в касаційній скарзі вимога про скасування вироку й ухвали із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції є суперечливою та не узгоджується зі ст. 436 КПК (повноваження Суду за наслідками розгляду скарги).

Відповідно до ч. 3 ст. 427 вказаного Кодексу, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Оскільки касаційна скарга не відповідає положенням ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 8 листопада 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 7 лютого 2024 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9