Справа № 641/626/22
Провадження № 1-кп/643/405/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2024 Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_5

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000057, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Станом на 08.05.2024 кримінальне провадження по суті не розглянуте.

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, без визначення розміру застави. В обгрунтування клопотання зазначила, що ті ризики, які враховані слідчим суддею та судом під час застосування запобіжного заходу та його подальшого продовження, існують і на даний час, у зв`язку із чим необхідно вирішити питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного. Метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи вагомість наявних доказів відносно ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, з метою забезпечення заходів кримінального провадження та запобігання вищевказаним ризикам, а також приймаючи до уваги те, що санкцією ч.4 ст.189 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, в тому числі з конфіскацією майна, є достатньо підстав вважати, що ризики встановлені при застосуванні запобіжного заходу до обвинуваченого Київським районним судом м. Харкова у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_10 під вартою. Крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ним вчинено тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк до 10 років, та особливо тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду як на території України, так і виїхати за її межі, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_10 неодружений, непрацевлаштований, немає міцних соціальних зав`язків, крім того, відносно ОСОБА_10 в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за ч.4 ст.152 КК України. Також, відповідно до п.8 листа Касаційного кримінального суду Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні. Наявність ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що вчинення інкримінованих органом досудового розслідування кримінальних правопорушень ОСОБА_10 підтверджується у тому числі показами потерпілих, які на даний час не допитані у судовому засіданні. Так, обвинуваченому відомі анкетні дані, місця мешкання потерпілих, що свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст.23 КПК України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Враховуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини злочинної діяльності ОСОБА_10 , в тому числі те, що відносно обвинуваченого в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за ч.4 ст.152 КК України, ОСОБА_10 є громадянином іншої держави, у якого термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні вже сплинув, крім того, обвинувачений ОСОБА_10 неодноразово погрожував потерпілому ОСОБА_5 фізичним насиллям та застосовував до нього таке насилля, що свідчить про можливість вчинення обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень чи продовження злочинної діяльності, що також вказує і на існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Вказані обставини унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам, шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу. Таким чином, запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити з урахуванням наявності вагомих доказів вчинення останнім особливо тяжких злочинів, тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватості, відсутності офіційного місця роботи та офіційного доходу, а також те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень. На теперішній час заявлені ризики не зникли та не зменшилися, підстав для застосування стосовно ОСОБА_10 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не вбачається.

Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора.

Потерпілий ОСОБА_5 вважав можливим змінити ОСОБА_10 запобіжний захід.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора та враховуючи позицію потерпілого, просив визначити ОСОБА_10 розмір застави. Крім того, його підзахисний ОСОБА_10 має тяжко хворих батьків, які є інвалідами.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав позицію захисника та просив врахувати позицію потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст.ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною першою статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи клопотань та матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2021 підозрюваному ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», який в подальшому продовжувався слідчими суддями та судом, останній раз до 02 червня 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 29 липня 2021 року ухвала слідчого судді Київського районного суду м Харкова від 06.07.2021 залишена без змін.

Зокрема, Колегія суддів, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 189 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, тієї обставини, що відносно нього в Дзержинському районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт за частиною 4 статті 152 КК України, в зазначеному кримінальному провадженні до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави, під час дії якого вчинив новий злочин, погоджується з висновком слідчого судді, щодо неможливості застосування до ОСОБА_12 більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 КК України. Санкція частини 4 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; ч.3 ст. 146 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_10 .

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_10 не працевлаштований та не має офіційних джерел отримання прибутку, не має постійного місця мешкання в м. Харкові, наявність стійких соціальних зв`язків не доведена, є громадянином іншої держави, обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів.

Разом з цим, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_7 , проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним покладених судом обов`язків у справі.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Підстав для задоволення клопотання захисника про визначення розміру застави суд не вбачає, оскільки не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, без визначення розміру застави.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_10 , на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 КК України, які є тяжким та особливо тяжким кримінальними правопорушеннями, особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Згідно з п.1, 4 ч.1 ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Керуючись ст.ст. 183 ч.2 п.4, 177, 178, 181, 182, 197, 205, 331, 336, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 про визначення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів, тобто до 07 липня 2024 року, без визначення розміру застави.

Зобов`язати Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області (24000, Вінницька область, м. Могилів-Подільський, вул. Сагайдачного, 1/30, телефон (04337) 6-24-07, електронна пошта , вебсайт https://mpm.vn.court.gov.ua/sud0215/ забезпечити:

- участь перекладача ОСОБА_13 в судовому засіданні 26 червня 2024 року об 11 год. 45 хв.;

- працездатність апаратного комплексу для відеоконференцзв`язку з Московським районним судом м. Харкова.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_10 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 12.30 год. 10 травня 2024 р.

Суддя ОСОБА_1