ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/903/22 Номер провадження 11-кп/814/1336/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2022 року за №0000052, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.286-1 КК України на 1 рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто на її користь із ОСОБА_8 17 118 гривень 21 копійку майнової шкоди та 100 000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

У цьому кримінальному провадженні також були ухвалені такі судові рішення.

13 липня 2023 року Полтавським апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 ; вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року в частині призначення основного покарання змінено; призначено ОСОБА_8 покарання за ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 240 годин громадських робіт із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; в іншій частині вирок залишено без зміни.

15 лютого 2024 року Верховним Судом касаційну скаргу прокурора задоволено; ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (безпідставного застосування ст.69 КК України) та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 січня 2022 року приблизно о 10 годині 10 хвилин по вул. Лісовій у с. Копили Полтавського р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.1.13 розділу 34, п.2.1 розділу 33, п.2.9 «а», п.п.10.1, 16.11 ПДР України, керуючи автомобілем «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, перед зміною напрямку руху та виїздом із другорядної дороги на нерегульоване перехрестя з автодорогою М03 «Київ-Харків-Довжанський» не зупинився перед лінією дорожньої розмітки, виїхав на перехрестя з головною дорогою, не дав дорогу автомобілю «Chevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого пасажиру останнього транспортного засобу ОСОБА_9 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року в частині призначення основного покарання та призначити йому покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу або громадських робіт, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд у ході призначення покарання належним чином не врахував те, що: він повністю визнав винуватість і щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв у його розкритті, має батьків похилого віку, які проживають разом із ним і потребують його піклування, повністю відшкодував ОСОБА_9 майнову шкоду, витрати, пов`язані з її лікуванням у закладі охорони здоров`я, погоджується сплатити їй моральну шкоду в сумі 100 000 гривень; потерпіла не наполягала на призначенні йому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, у зв`язку з чим до нього можливо застосувати приписи ст.69 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника про задоволення апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження і долучені стороною захисту дані щодо особи обвинуваченого, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції було розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України позбавлені підстав.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Санкцією ч.1 ст.286-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, його підвищену суспільну небезпеку, а саме те, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, порушив ПДР України, в результаті чого спричинив негативні наслідки для потерпілої, особу ОСОБА_8 , який не судимий, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність обставин, які пом`якшують покарання визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вжиття заходів для часткового відшкодування майнових збитків потерпілій, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Повною мірою врахувавши всі наведені вище обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому основного покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, але в мінімальному розмірі, та з обов`язковим додатковим заходом примусу у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами також на мінімальний строк.

Водночас суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, не знайшов підстав для застосування до останнього положень ст.69 КК України.

Колегія суддів ураховує повне відшкодування обвинуваченим майнової та моральної шкоди потерпілій під час апеляційного розгляду, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, пройшов курс лікування від алкогольної залежності у квітні 2024 року, тобто більше ніж через 2 роки після вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, має матір та батька похилого віку, батько потребує лікування, думку потерпілої про призначення ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, однак ці дані з огляду на обставини цього конкретного провадження в їх сукупності не є мотивованою та достатньою підставою для призначення обвинуваченому покарання на підставі ст.69 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що думка потерпілої особи не є вирішальною в ході обрання обвинуваченому заходу примусу, а підлягає врахування з іншими обставинами провадження.

Підставою для застосування приписів ст.69 КК України є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а ці обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Згадані вище обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Проте обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування потерпілій заподіяної злочином шкоди, як самі по собі за своїм змістом, так і з урахуванням даних про особу обвинуваченого та високої суспільної небезпеки вчиненого ним злочину саме в їх сукупності, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину.

Така висока суспільна небезпека обумовлена тим, що обвинувачений керував джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння та грубо порушив одночасно декілька вимог ПДР України. Нехтування ОСОБА_8 елементарними правилами безпеки створювало реальну загрозу для життя учасників дорожнього руху та, як наслідок, призвело до травмування потерпілої шляхом спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Суспільна небезпека від можливих наслідків порушення ПДР України та тих, що настали, значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого.

Так, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки такого діяння. Зокрема, водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб.

Натомість, наведені вище дані про особу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку обґрунтовано вплинули на призначення йому мінімального як основного, так і додаткового покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Підстави вважати його явно несправедливим унаслідок суворості відсутні.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 24 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

У зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_8 узяти під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4