Справа № 953/2249/24
н/п 1-кс/953/2228/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чугуїіського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0000498 від 25.05.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Красноград, Харківської області, громадянину України, із вищою освітою, одруженому, військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді заступника командира 6 мотопіхотної роти з озброєння 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні старший лейтенант, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.410, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000498 від 25.05.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з триманням останнього в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує, що слідчим відділенням Відділу спеціальної поліції ГУ Національної поліції в Харківській області проводитися досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000498 від 25.05.2023, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410, ч.1 ст.263 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) від 28.12.2022 № 351 лейтенанта за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 , було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, та призначено на посаду заступника командира 6 мотопіхотної роти з озброєння 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Старший лейтенант ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язана доповідати безпосередньому начальникові.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно (в т.ч. і озброєння), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Слідчий вказує, що старший лейтенант ОСОБА_6 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, викрасти зброю, яка належить військовій частини НОМЕР_1 , за наступних обставин.

Так, 18.01.2023 року підрозділи 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, виконували бойові завдання, пов`язані з відбиття військової агресії російської федерації проти України в Донецькій області.

Відповідно до Книги видачі зброї та боєприпасів 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовцю ОСОБА_9 , у службове користування було видано автомат АК-74 № НОМЕР_2 , 22.01.2023 під час оборони АДРЕСА_2 . 25.01.2023 внаслідок ворожого мінометного обстрілу солдат ОСОБА_9 , зазнав поранення, і був евакуйований з позицій до медичного пункту 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , при цьому свою зброю, а саме автомат АК-74 № НОМЕР_2 передав для передачі до командно-спостережного пункту 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який розташовувався в АДРЕСА_2 .

В цей час, у старшого лейтенанта ОСОБА_6 , виник прямий умисел на протиправне заволодіння військовим майном 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , шляхом викрадення такого майна.

Так у період часу з 25.01.2023 по 01.04.2023, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе ОСОБА_6 , всупереч положень Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої Наказом МОУ № 359 від 29.06.2005, реалізовуючи свій злочинний умисел на протиправне заволодіння військовим майном 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливим мотивом, маючи постійний та безперешкодний доступ до зброї 6 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , викрав автомат АК-74 № НОМЕР_2 , який згідно з Книгою видачі зброї було закріплено за військовослужбовцем ОСОБА_9 , чим завдав військовій частині НОМЕР_1 матеріальні збитки в розмірі 3364,09 гривень.

01.04.2023 старший лейтенант ОСОБА_6 продовжуючи свою протиправну діяльність, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , та перемістив автомат АК-74 № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , після чого почав незаконно зберігати за місцем свого мешкання.

Злочинна діяльність ОСОБА_6 була припинена співробітниками поліції, які 27.05.2023 в період часу з 15 години 00 хвилин по 15 години 30 хвилин під час проведення огляду місця події, а саме приміщення квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виявили та вилучили відповідно до висновку експерта № 19820 від 30.06.2023, автомат, який належить до категорії бойової нарізної вогнепальної зброї та є 5,45 мм автоматом конструкції ОСОБА_10 , моделі АК-74 зразка 1974 року №6916637, виготовленим на Іжевському механічному заводі (росія) у 1990 році та призначений для стрільби проміжними патронами калібру 5,45*39.

Крім того, старший лейтенант ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що порушуючи Постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затверджену Наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, у період часу з 25.01.2023 по 01.04.2023, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, реалізовуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у складі 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, виконуючи бойові завдання, пов`язані з відбиття військової агресії російської федерації проти України в Донецькій області, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, придбав на полі бою корпус болгарської ручної осколкової гранати GHO-1, корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії РГН, два запали до болгарських ручних гранат AF11, ударно-дистанційний запал ручної гранати УДЗ, запал ручної гранати УЗРГМ-2, 151 патрон калібру 5,45*39, корпус ручної гранати Ф-1, 20 патронів калібру 7,62*39.

01.04.2023 старший лейтенант ОСОБА_6 продовжуючи свою протиправну діяльність, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , та перемістив корпус болгарської ручної осколкової гранати GHO-1, корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії РГН, два запали до болгарських ручних гранат AF11, ударно-дистанційний запал ручної гранати УДЗ, запал ручної гранати УЗРГМ-2, 151 патрон калібру 5,45*39, корпус ручної гранати Ф-1, 20 патронів калібру 7,62*39 за адресою: АДРЕСА_1 , після чого почав їх незаконно зберігати за місцем свого мешкання.

Слідчий зазначає, що 21.03.2024 о 15-00 год. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у викраденні військовослужбовцем зброї, вчинене в умовах воєнного стану, та носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу., тобто у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України, та ч.1 ст.263 КК України.

На думку органу досудового розслідування, причетність ОСОБА_6 , до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий вказує, що неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_6 , може чинити тиск на свідків, експертів, спеціалістів.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, ОСОБА_6 , являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , у вигляді цілодобового домашнього арешту або домашнього арешту в нічний час пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а тому необрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови вчинення тиску на свідків, понятих експертів у вказаному кримінальному провадженні. Крім цього підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки ОСОБА_6 , незважаючи на наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого та тяжкого злочину. Тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_6 , обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу наддасть йому можливість вчинення ризиків, які вказані у вказаному клопотанні.

Зазначені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала. Прокурор зазначив, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.410, ч.1 ст.263 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваним, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави на розсуд суду.

Сторона захисту проти задоволення клопотання сторони обвинувачення заперечувала, посилаючись на недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прохала слідчу суддю врахувати процесуальну поведінку підозрюваного, який в добровільному порядку з"явився до суду для розгляду данного клопотання, а також його особу, який має на утриманні дружинку, яка хворіє сахарним діабетом, а також те, що підозрюваний має намір та бажання повернутися до лаав ЗСУ для захисту України. У зв"язку з чим обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час визначення розміру застави, врахувати розмір замір заробвітної плати підозрюваного - 8000,00 грн. на місяць.

Слідча суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали та документи у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000498 від 25.05.2023.

ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався.

ОСОБА_6 о 15 годині 00 хвилин 21.03.2024 у кримінальному провадженні №0000498 від 25.05.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.410 КК України тобто у викраденні військовослужбовцем зброї, вчиненому в умовах воєнного стану; ч.1 ст.263 КК України тобто у носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Повідомлення про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручені особисто ОСОБА_6 права підозрюваного оголошені та роз`яснені 21.03.2024.

Зазначений факт підтверджується особистим підписом ОСОБА_6 , який міститься в підозрі та пам`ятці про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та не заперечувалось останнім в судовому засіданні.

З огляду на зазначене, слідча суддя приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.42 КПК України, ОСОБА_6 , має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.410 КК України тобто у викраденні військовослужбовцем зброї, вчиненому в умовах воєнного стану; ч.1 ст.263 КК України тобто у носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 підозрюється, останній є осудною особою, яка досягла 16-річного віку.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.410, ч.1 ст.263 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, а саме: даних, які містяться у протоколі огляду місця події від 23.05.2023; даних, які містяться у протоколі огляду місця події від 27.05.2023; даних, які містяться у висновку експерта №19795 за результатами проведення судової експертизи зброї від 30.06.2023; даних, які містяться у висновку експерта №19796 за результатами проведення судової вибухотехнічної екпертизи від 03.08.2023; даних, які містяться у висновку експерта №19797 за результатами проведення судової експертизи зброї від 30.06.2023; даних, які містяться у висновку експерта №19818 за результатами проведення судової вибухотехнічної екпертизи від 20.06.2023; даних, які містяться у висновку експерта №19819 за результатами проведення судової експертизи зброї від 03.08.2023; даних, які містяться у висновку експерта №19820 за результатами проведення судової експертизи зброї від 30.06.2023; даних, які містяться в акті службового розслідування №21910 від 27.11.2023; даних, які містяться у Витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2023 №21910 про результати службового розслідування; даних, які містяться у КНизі видачі зброї та боєприпасів військової частини НОМЕР_1 ; показань свідка ОСОБА_9 , які містяться у протоколі допиту від 27.02.2024.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя переконана, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_6 дій, що кваліфікуються за ч.4 ст.410, ч.1 ст.263 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризиків, передбаченихо п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.410 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків в даному кримінальному провадженні так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом.

Разом з тим, слідча суддя вважає не доведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому. А тому, будь-які обґрунтовані підстави вважати, що наявний ризик можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, без надання вагомого і достатнього підтвердження цього є неприпустимим і суперечить презумпції невинуватості.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення наяівні існування вказаних ризиків не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Крім того, слідча суддя враховує у сукупності наступні обставини:

- ОСОБА_6 підозрюється, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, а саме за ч.4 ст.410 КК України - кримінальним правопорушенням проти встановленого порядку несення військової служби, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років;

- дані щодо особи ОСОБА_6 який одружений, має вищу освіту, не є інвалідом, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей, осіб похилого віку не має, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді заступника командира 6 мотопіхотної роти з озброєння 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні старший лейтенант.

Разом з цим, зазначені дані про особу підозрюваного, не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення дій згідно підозри, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обрані підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дій, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вище зазначалося, ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (ст.178 КПК України).

Фактично, слідча суддя повинна встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , те, що злочин за ч.4 ст.410 КК України, є злочином проти встановленого порядку несення військової служби, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, під час дії воєнного стану.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідча суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Щодо визначення розміру застави слідча суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 3 ч.5 ст.182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути визначений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання слідчої судді підозрюваному ОСОБА_6 слід визначити заставу у межах розміру, визначеному ч.5 ст.182 КПК України, а саме в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн. (3028 гривень х 80 = 242 240,00 грн.)

При визначені розміру застави слідчою суддею було враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначений розмір застави слідча суддя вважає таким, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого не порушує права підозрюваного, а тому відсутні підстави вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чугуїіського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0000498 від 25.05.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 53 (п`ятдесят п`ять) днів - до 20 травня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області - до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави у визначеному слідчою суддею розмірі вважається, що до підозрюваного обрано запобіжний захід у виді застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки:

-прибувати до слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, та прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, суду, на першу вимогу;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у випадку внесення застави, оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУДСА України коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачене законом у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку, належно повідомленого підозрюваного, обвинуваченого, до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю, та суд про причини неявки підозрюваного, обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язати слідчого СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 про взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 20.05.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя - ОСОБА_1