ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2871/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1669/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000201 від 06.02.2023 за частиною 2 статті 111 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 19.08.2024 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.06.2024, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі, визначеному КПК України, звільнити обвинувачену з-під варти.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що судом було розглянуто клопотання прокурора, яке не відповідає вимогам статті 184 КПК України. Суд безпідставно дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Прокурор у клопотанні не зазначає, якими фактичними даними підтверджується існування ризиків. Посилання на показання свідків, без їх фактичного допиту не є належними та допустимими доказами.

За період перебування обвинуваченої під вартою не надходило повідомлень чи скарг від сторони обвинувачення, інших учасників. Позиція обвинуваченої, яка бажає надавати пояснення, її належна процесуальна поведінка, свідчить про те, що вона не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню. Всі докази сторони обвинувачення здобуті в незаконний спосіб. Свідки сторони обвинувачення, які були допитані в минулих судових засіданнях жодним чином не підтримали обставини, викладені у обвинувальному акті.

ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, до адміністративної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, є матір`ю одиначкою, має на утриманні малолітнього сина 2018 року народження, який має ряд вроджених захворювань і потребує постійного догляду з боку матері, обвинувачена має постійне місце проживання в будинку батьків, які в разі необхідності, готові внести заставу за обвинувачену.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченій у разі визнання винуватою, дані про особу ОСОБА_7 та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

ОСОБА_7 обвинувачується у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану. Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 111 КК України, відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні. Посилаючись на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, суд першої інстанції небезпідставно врахував тяжкість інкримінованого злочину, вчиненого в період воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 дій та дає об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду. Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, оскільки судовий розгляд триває та на даний момент зберігаються ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України. Оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності продовження строку тримання під вартою. При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Щодо доводів захисника про недоведеність пред`явленого обвинувачення та отримання стороною обвинувачення доказів у незаконний спосіб, з посиланням на показання свідків, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення, що є завданням судового провадження в суді першої інстанції. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення, їх достатності та допустимості має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності. Судом першої інстанції було враховані соціальні зв`язки обвинуваченої, наявність у неї малолітньої дитини, надано оцінку вказаній обставині та зазначено, що малолітня дитина обвинуваченої перебуває на утриманні та під наглядом матері ОСОБА_7 . На переконання суду апеляційної інстанції, доводи захисника щодо соціальних зв`язків обвинуваченої не спростовують встановлених судом ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Щодо доводів захисника про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України. Враховуючи обставини пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, які викладені в обвинувальному акті, тяжкість інкримінованого злочину, запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, висновки суду першої інстанції щодо невизначення розміру застави є мотивованими та узгоджуються з положеннями КПК України. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи визначення розміру застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Червнозаводського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: