КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000233 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року, ухваленийщодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

та обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 09.03.2019 року приблизно о 19 годині 50 хвилин, керуючи у стані алкогольного сп`яніння, технічно справним автомобілем «DEAWOO-LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Братиславська у місті Києві зі сторони вул. Стальського в напрямку проспекту Лісового, зі швидкістю 101.48 км/год., яка значно перевищувала максимально допустиму на даній ділянці 50 км/год.

При цьому у салоні автомобіля перебували пасажири ОСОБА_9 , який розташовувався на передньому сидінні справа від водія, та ОСОБА_10 , який перебував на задньому сидінні.

У цей час, по АДРЕСА_3 на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофору зупинився тролейбус Т900110 «Богдан», бортовий номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 .

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «б» п. 2.9, п. 12.3 та підпункту «б» п. 12.9. Правил дорожнього руху України, які виявилися в тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало, ігноруючи вимогами Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним автомобілем «DEAWOO-LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , в процесі якого, рухаючись зі швидкістю, яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги, усвідомлюючи, що тим самим своїми односторонніми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, під час виникнення конфлікту між ним та пасажиром ОСОБА_9 відволікся від керування транспортним засобом, маючи змогу зупинити керований ним автомобіль та не відновлювати рух до завершення конфлікту, а також виявити попереду перешкоду для руху у вигляді нерухомого тролейбусу (який зупинився на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофору та відповідно своєчасно застосувати екстрене гальмування, проявив неуважність, перебуваючи в умовах конфлікту та тим самим відволікаючись від керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, продовжував рух, в результаті чого, на перехресті вул. Братиславська з проспектом Лісовим у місті Києві здійснив зіткнення із задньою частиною вищевказаного тролейбуса Т900110 «Богдан», бортовий номер № 4338.

В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: ушкодження м`яких тканин голови (просочуючий крововилив у м`які тканини лівої лобово-тім`яно-скроневої ділянки з просоченням кров`ю скроневого м`яза, садна, подряпини у правій половині обличчя); переломи кісток основи черепа у передній черепній ямці (ізольовані переломи верхніх стінок очниць справа з ушкодженням решітчастої пластинки решітчастої кістки): двобічний обмежено-дифузний субарахноїдальний крововилив, крововилив у шлуночки головного мозку; множинні двобічні переломи ребер (місцями з розривами пристінкової плеври) по різним анатомічним лініям; неповний розрив хребта по між хребцевим дискам між 2-м та 3-м, та 7-м та 8-м грудними хребцями з розривом передньої поздовжньої зв`язки на цьому рівні, крововиливи у корені легень, просочуючий крововилив у при хребтову клітковину у місцях ушкодження хребта; розрив передньої групи зв`язок лівого крижово-здухвинного з`єднання, черезкапсулярний розрив селезінки; гемоперетонеум (біля 150 мл рідкої крові в порожнині очеревини): просочуючі крововиливи у м`які тканини в місцях переломів кісток, садна на гомілках; у проекції груднини, на правій кисті; забійна рана на тлі синця на правій кисті. Ушкодження, спричинені ОСОБА_9 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми з ушкодження м`яких тканин голови, переломів кісток основи черепа, крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку.

В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота: множинні розриви селезінки; множинні розриви печінки (у ділянці 6-7-8 сегментів печінки променевої форми розриви капсули з незначними ділянками ушкодження тканини печінки); яка супроводжувалась внутрішньочеревною кровотечею (мінімально відомим об`ємом 300мл.; закрита травма голови: садна (без опису морфології) у ділянці чола; рана (визначена клінічними лікарями як «укушена»); перелом тіла нижньої щелепи справа; закрита травма правого стегна: уламковий перелом діафізу правої стегнової кістки в середній третині (зі зміщенням уламків), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки В іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію дій, у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції у поданій апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

Як зазначається в апеляційній скарзі, суд не зміг навести належне обґрунтування помилкового рішення про застосування ст. 75 КК України, оскільки, на думку апелянта, судом у вироку не надано належної та допустимої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи, а саме тому, що обвинувачений допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до отримання потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень та загибелі ОСОБА_9 .

На думку, апелянта, за таких обставин, тільки реальне відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Також апелянт зазначає, що всупереч вимогам закону, місцевий суд незаконно, невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і внаслідок такої помилки, ОСОБА_6 призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року, залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження одному з потерпілих та смерть іншого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 не оспорюються фактичні обставини вчинених ОСОБА_6 дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів, за відсутності інших апеляційних скарг, не вбачає підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої апеляційної скарги, а тому, відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду першої інстанції лише в частині покарання, призначеного обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку суду, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, особу винного, його стан здоров`я, а також те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та на роботі.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Беручи до уваги всі вказані вище обставини в їх сукупності, визначену ч. 2 ст. 50 КК України мету покарання, враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, думку потерпілих, які вказали на відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_6 та просили його виправдати, протиправну поведінку самого потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органами з питань пробації за місцем його проживання, а тому застосував до нього покарання у вигляді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, згідно ст.75 КК України, оскільки саме таке рішення, на думку суду, буде гуманним та справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Приймаючи до уваги положення ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, працює, до кримінальної відповідальності не притягувався, а також думку потерпілих, які вказали на відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_6 та просили його виправдати, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, як основне, так і додаткове, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене останньому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.

Виходячи з вищенаведеного, а також вимог ч. 2 ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку, як про необхідність застосування до ОСОБА_6 більш суворого за своїм розміром основного покарання, так і для визнання неправильним звільнення обвинуваченого від відбування покарання, з огляду на таке.

По-перше, посилання прокурора на те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості через те, що судом першої інстанції не було надано належної та допустимої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи, а саме тому, що обвинувачений допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до спричинення одному із потерпілих тяжких тілесних ушкоджень та загибелі іншого, не дозволяє зробити висновок про те, що покарання, призначене обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість.

Більш того, в апеляційній скарзі прокурора не наведено будь-яких суттєвих даних, які б переконали суд апеляційної інстанції у необхідності та доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш суворого покарання, в порівнянні з тим, яке йому призначив суд першої інстанції.

По-друге, колегія суддів визнає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, яка, на думку апелянта, не підлягала застосуванню, оскільки у скарзі не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено, будь-яких обставин, передбачених законом, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого даної норми закону, так само як і обставин, які б дозволили спростувати висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Твердження прокурора про те, що тільки реальне відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України, не може бути визнане обґрунтованим, оскільки положення вказаної норми, не пов'язують можливість або неможливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, виключно зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення або його наслідками, тим більше, що ставлення винної особи до наслідків, які настали, в даному конкретному випадку, характеризуються необережної формою вини.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року,ухвалений щодо ОСОБА_6 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року, ухваленийщодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 754/6370/20

Номер провадження : 11-кп/824/2325/2024

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1