У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000402.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 продовжений строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.02.2024 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник зазначає, що суд безпідставно визначив в ухвалі про вчинення ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, оскільки винуватість останнього у цьому, на даний час, не доведена.

Захисник вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів на доведення існування ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, а ризик знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів є надуманим та нічим не підтвердженим.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_5 , на даний час, має ускладнення зі здоров`ям, потребує медичної допомоги, яку не може отримати в умовах слідчого ізолятору.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом управління СБУ в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000402 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи у м. Херсон, достовірно знаючи, що у 2014 році розпочалась збройна агресія РФ проти України, а також те, що 24.02.2022 р. вона переросла у повномасштабне вторгнення збройних сил РФ на територію суверенної держави Україна, до громадянства якої він належить, об`єктивно розуміючи зміст загальновідомих подій, про те, що збройні формування РФ, шляхом вчинення військової агресії тимчасово окупували територію Херсонської області, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, спрямованих на допомогу збройним формуванням держави-агресора, та добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави агресора, передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків від них та бажав їх, за наступних обставин.

20.09.2022 р., приблизно о 10.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій російськими військами території м. Херсон Херсонської області, діючи умисно, в умовах воєнного стану, маючи на меті завдання шкоди інтересам України, а саме заподіяння шкоди національній безпеці України та охоронюваним законом праву власності громадян України, бажаючи надати допомогу військовослужбовцям збройних сил РФ у забезпеченні їх водними транспортними засобами (далі-плавзасоби) для виконання подальших військових дій на території м. Херсон і Херсонського району, у супроводі озброєних військових збройних сил РФ прибув на човновий причал № НОМЕР_1 , розташований на р. Кошевій за адресою: АДРЕСА_2 , який перебуває в оренді у Товариства любителів водномоторного спорту «КОШОВИЙ-2», де висунув вимогу голові товариства ОСОБА_8 про огляд наявних плавзасобів з моторами, які зберігаються на причалі № 2. Отримавши відмову від ОСОБА_8 у зв`язку з неможливістю оглянути гаражі, де зберігались плавзасоби без участі володільців, оскільки в них знаходились ключі від замикаючих пристроїв, ОСОБА_5 зажадав зібрати володільців плавзасобів разом з документами на причалі № 2 через день, тобто 22.09.2022 р.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 22.09.2022 р., близько 09.00 год., ОСОБА_5 , у супроводі військових збройних сил РФ прибув до причалу № 2 на р. Кошевій за адресою: АДРЕСА_2 , де, у присутності голови товариства любителів водномоторного спорту «КОШОВИЙ-2» ОСОБА_8 , а також володільців плавзасобів, які зберігались за вказаною адресою, провів незаконну перевірку водного транспорту, а також документів володільців, вимагаючи при цьому привести їх у відповідність до законів РФ, а у разі супротиву, погрожував застосуванням зброї та конфіскацією плавзасобів. За результатами так званої «перевірки», плавзасоби, які відібрав ОСОБА_5 були помічені фарбою, а саме літерою «Z».

Цього ж дня, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, добровільно, розуміючи незаконність перебування збройних формувань держави - агресора на території Херсонської області, розуміючи їх військову необхідність у переміщенні по окупованій території області, з правобережної частини на лівобережну річки Дніпро та навпаки, шляхом її перетину по водному плесу, знаючи про потребу окупантів у плавзасобах, підтримуючи їх дії щодо заволодіння плавзасобами мешканців м. Херсон, маючи інформацію про місця їх зберігання, а також бажаючи надати допомогу у вчиненні таких дій шляхом прийняття активної участі у незаконному обшуку, скориставшись відсутністю володільця ОСОБА_9 , допоміг проникнути до місця зберігання і заволодіти незаконно її водним транспортним засобом - катером «Capri», без номеру, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , 1998 року побудови, який зберігався в гаражі на човновому причалі № 2 товариства любителів водномоторного спорту «КОШОВИЙ-2» на р. Кошевій за адресою: м. Херсон, вул. Причальна, 23, у розпорядження та користування неустановлених на цей час досудовим розслідуванням представникам збройних формувань держави-агресора.

Отже, ОСОБА_5 , перебуваючи на території тимчасово окупованого військами держави-агресора м. Херсон Херсонської області, в умовах воєнного стану, діючи з метою завдання шкоди Україні, у вересні 2022 року, в порушення Конституції України, Закону України «Про національну безпеку України», умисно надавав допомогу збройним формуванням держави-агресора, шляхом надання інформації про місця зберігання водних транспортних засобів, що є у власності громадян України, вчинив дії по їх підготовці та ідентифікації для військових РФ, та передав у розпорядження і використання на користь військових збройних сил РФ плавзасіб, що є чужою власністю.

28.11.2023 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, як пособництво державі-агресору, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим що, на даний час, неможливо завершити досудове розслідування, з причин необхідності проведення значної кількості слідчих (розшукових) та процесуальних дій, крім того, продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким можливо лише шляхом продовження застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, з огляду на обставини кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, з урахуванням необхідності проведення значного обсягу слідчих дій, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовжені строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування ОСОБА_5 від слідства та суду, виходячи з обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, та можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.

Наявність ризику незаконного впливу на свідків підтверджується тим, що підозрюваний обізнаний про осіб, яким можуть бути відомі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , того, що на даний час, на території України продовжує діяти воєнний стан, частина територій Миколаївської та Херсонської областей перебувають під тимчасовою окупацією ВС РФ, ведуться активні бойові дії, тому ризик іншого кримінального правопорушення також є дійсним.

Ризик знищення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджуються тим, що, наразі, досудове розслідування триває, встановлюються обставини ймовірно вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

З урахуванням тяжкості і обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомості наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Крім того, апеляційним судом враховуються й імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, за змістом яких, під час дії воєнного стану, до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-2 КК України, за наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, застосовуванню підлягає лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя ретельно дослідив доводи клопотання слідчого відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, а саме про необхідність проведення ряду процесуальних дій, зокрема: встановити і допитати свідків, яким відомі факти здійснення перевезення ОСОБА_5 військових РФ; отримати відповіді на доручення про проведення слідчих дій; отримати висновки судової ком`ютерно-технічної експертизи; виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі (розшукові) дії.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого су дді, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, правових підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3