Справа № 697/660/24
Номер провадження 1-кп/697/149/2024
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000004 від 04.01.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Канева, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого,

у вчиненні суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2024 прокурор Канівського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, посилаючись на те, що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого діяння у ОСОБА_4 відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу маніакального типу в стані нестійкої ремісії, через що він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, у ОСОБА_4 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу маніакального типу в стані нестійкої ремісії через що він не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може самостійно брати учать при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом потребує амбулаторної психіатричної допомоги з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення суспільно-небезпечних діянь.

Так, у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, яке полягало у тому, що він знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, 01.01.2024, близько 10.00 години, в умовах воєнного стану, перебуваючи в квартирі потерпілої ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав її мобільний телефон марки "Ergo В 242 Dual Sim Black", вартість якого згідно судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/344-ТВ від 11.01.2024 складає 315,75 грн., всередині якого знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «ПрАТ «Київстар», вартістю згідно довідки, виданої ТОВ «Дейра Нова» від 17.01.2024 - 175 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 490 грн. 75 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, за вказаних обставин, ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами:

- показаннями наданими у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 є чоловіком її онуки. Так, вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 01.01.2024 о 10:00 год. до неї зайшов ОСОБА_4 , щоб піти в туалет. Коли вона пішла в спальну кімнату міняти батарейку в годиннику, ОСОБА_4 вийшов з її квартири, нічого їй не сказавши. Після чого вона виявила зникнення її мобільного телефону, який залишила на ліжку в залі. Вона пішла до сусідів попросила подзвонити на її номер телефону, але спочатку пішов виклик, а потім він зник. Після чого вона пішла до онуки та розповіла про вчинене, яка дала телефон, щоб повідомити поліцію. На даний час їй телефон повернули, але він в неробочому стані. Зараз вона купила новий телефон;

- показаннями наданими у судовому засіданні свідком ОСОБА_8 , про те, що він знайомий з ОСОБА_4 , у якого, не пам`ятає дати, придбав кнопковий мобільний телефон чорного кольору за 100 грн.. Він користувався ним 1-2 дні, після чого до нього приїхали працівники поліції, забрали телефон та повернули кошти. Пам`ятає, що працівники поліції складали відповідні документи, в яких він ставив свій підпис;

- показаннями наданими у судовому засіданні свідком ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_4 є її чоловіком, з яким вона проживає 15 років. На період вчинення суспільно-небезпечного діяння вона з ОСОБА_4 не проживала. Так, до неї зателефонувала бабуся та повідомила про те, що до неї приходив її чоловік ОСОБА_4 , після чого в неї зник телефон. Тому вона звернулася до поліції з відповідною заявою. На даний час телефон бабусі повернули, пропонували також придбати новий;

- витягом з ЄРДР №0000004 від 04.01.2024, з якого вбачається, що відомості внесені за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, з приводу того, що 01.01.2024 об 11:20 год. за адресою: АДРЕСА_2 , у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було скоєно крадіжку мобільного телефону «Ergo». До скоєння вказаного правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м.Канева, Черкаського району, Черкаської області (а.с.29);

- рапортом зі служби 102 ВП №1 Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області від 01.01.2024 з якого вбачається, що 01.01.2024 о 11:20 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що колишній чоловік заявниці вчинив психологічне насильство відносно бабусі заявниці та забрав телефон марки «Ergo» № НОМЕР_1 . Подія сталася 30 хв. тому, чоловік пішов в невідомому напрямку, наразі загрози життю немає (а.с.30);

- довідкою магазину «Київстар» з якої вбачається, що стартовий пакет «Київстар» станом на 01.01.2024 коштує 175 грн. (а.с.35);

- протоколом видачі предметів від 04.01.2024 з якого вбачається, що по АДРЕСА_3 , в кабінеті №5 ВП №1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області в присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , гр. ОСОБА_8 видав мобільний телефон «Ergo В 242» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який він 02.01.2024 придбав у ОСОБА_12 за 100 грн. після чого мобільний телефон вилучено до ВП №1 (а.с.36);

- постановою про визнання речових доказів від 04.01.2024 з якої вбачається, що мобільний телефон марки «Ergo В 242 Dual Sim Black», що належить ОСОБА_7 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000004 (а.с.37), який передано під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_7 (а.с.38);

- висновком експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/124-24/344-ТВ від 11.01.2024 з якого вбачається, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Ergo В 242 Dual Sim Black» (оперативна пам`ять телефону 32 Мб, вбудована пам`ять телефону 32 Мб) станом на 01.01.2024 становила 315,75 грн. (а.с.40-45);

- протоколом огляду предмету від 23.02.2024 з якого вбачається, що слідчий СВ відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області майор поліції ОСОБА_13 , в присутності потерілої ОСОБА_7 , в приміщенні службового кабінету № 11 у відповідності до вимог статей 104, 105, 106, 223 та 237 КПК України провів огляд предметів: мобільного телефону марки «Ergo В 242 Dual Sim Black. Мобільний телефон марки "Ergo В 242 Dual Sim Black" в корпусі з полімерного матеріалу чорного кольору, розміром 120x50 мм. На лицевій та зворотній стороні корпусу телефону наявні написи ЕRGО (під дисплеєм, та в нижній частині на зворотній стороні). У верхній торцевій частині знаходиться вічко ліхтарика, в торцевій частині знизу-роз`єми для навушників та usb-роз`єм type-C. Телефон має 2 гнізда для сім-карт. На поверхнях телефону наявні ознаки користування-подряпини на дисплеї. При відкритті задньої кришки телефону всередині телефону наявний акумулятор 3, 7 В з написом в верхній частині «ERGO». Також під акумулятором наявне маркування телефону, на якому визначено: назву «ergo», вказана дата виготовлення 01/2022 (Зроблено В Китаї), модель НОМЕР_4 , вказаний виробник, три штрих-коди, під якими зазначені ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , S/N: НОМЕР_5 . Вказаний мобільний телефон при включенні знаходиться в робочому стані. Присутня під час огляду потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що впізнає в оглянутій речі належний їй мобільний телефон марки "Ergo В 242 Dual Sim Black" який був викрадений у неї 01.01.2024 з квартири АДРЕСА_4 (а.с.63-65);

- відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 116 від 23.02.2024 вбачається, що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого правопорушення ОСОБА_4 виявляв прояви хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу маніакального типу в стані нестійкої ремісії через що він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, у ОСОБА_4 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу маніакального типу в стані нестійкої ремісії через що він не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може самостійно приймати учать при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді і за своїм психічним станом потребує амбулаторної психіатрічниої допомоги з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення суспільно-небезпечних діянь (а.с.59-62).

Зазначений висновок експерта не викликає у суду сумнівів щодо того, що особа страждає на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність і вказує на потребу у застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру наведених у висновку.

Будь-яких інших доказів сторонами не надавалося.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеними раніше викладені обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та вважає вчинення ним таких дій цілком підтвердженими наявними у матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, що виключає можливість призначення покарання.

Крім того, суд зауважує, що осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення. Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність. Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 116 від 23.02.2024, ОСОБА_4 на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на час проведення експертизи виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, в зв`язку з чим не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Прокурор під час судового розгляду підтримав клопотання, зважаючи на висновок судово-психіатричної експертизи, зазначив про необхідність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_14 у судовому засіданні не заперечував обставин, які викладені у фабулі клопотання про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру та не заперечував щодо задоволення поданого прокурором клопотання.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що у судовому засіданні встановлено вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, щодо задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, в зв`язку з вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, не заперечує.

Законний представник ОСОБА_5 також не заперечувала щодо застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 та просила подане прокурором клопотання задовольнити, будь-яких претензій до ОСОБА_4 в неї немає. Враховуючи похилий вік потерпілої та стан її здоров`я, в наступні судові засідання потерпіла не з`явилася, про що подала відповідну заяву від 11.04.2024 про проведення наступних судових засідань без її участі (а.с.25).

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінально-процесуальних кодексами України, цим законом та іншими законами.

Згідно з ст. 18 КК України, суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Частиною 1 статті 503 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення в стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Частиною 4 статті 503 КПК України визначено, що примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Як встановлено положеннями ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно з ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2020 року у справі №234/18511/18 (провадження №51-4960км19) зазначив, що оскільки у стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали.

Також, суд звертає увагу на те, що суспільна небезпека діяння, вчиненого в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, має оцінюватись за загальними критеріями - характером і ступенем з урахуваннях всіх вищезазначених елементів, які їх визначають (характером суспільних відносин, на які діяння посягає, об`єктивними ознаками діяння, а саме місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків, інтенсивністю посягання, видом і розміром шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди).

Крім того, у висновку, якій міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.01.2023 у справі № 761/37225/20 зазначено, що відповідно до вимог статей 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна грунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим.

Таким чином, кримінальний та кримінально-процесуальний закони пов`язують необхідність застосування примусових заходів медичного характеру саме із суспільною небезпечністю діяння, вчиненого неосудною особою, а не з його наслідками.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що в діях ОСОБА_4 є ознаки суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, але встановлено, що під час вчинення суспільно небезпечного діяння він перебував в неосудному стані, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії, свідомо керувати ними та потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи тяжкість захворювання та з врахуванням ступеня тяжкості вчинених суспільно небезпечних діянь, беручи до уваги висновок експертизи про те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння в стані неосудності і на даний час не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними, суд вважає, що до ОСОБА_4 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за залучення експертів до проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/344-ТВ від 11.01.2024 в сумі 1514 грн. 56 коп., у відповідності до ч. 3 ст. 119 КПК України, необхідно компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 93-94 КК України, ст.ст. 92, 284, 285-288, 395, 512-513, 516 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000004 від 04.01.2024, відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Канева, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України в стані неосудності примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за залучення експертів до проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/344-ТВ від 11.01.2024 в сумі 1514 грн. 56 коп. компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки «Ergo В 242 Dual Sim Black», який передано під зберігальну розписку потерілій ОСОБА_7 залишити потерпілій ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1