УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 09" травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з

захисника ОСОБА_7 приміщення Доманівського районного

суду Миколаївської області

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000122

за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

на ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2024 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2024 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст.126 КК України, - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов залишено без розгляду. Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілого просить ухвалу скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 , вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки допитаний в судовому засіданні експерт, навіть не ознайомившись з медичними документами, дійшов висновку, що тривале лікування не змінює ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Тим самим, на думку апелянта, суд позбавив можливості потерпілого ОСОБА_8 збирати та надавати докази, що в подальшому могло б вплинути на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, апелянт вказує, що потерпілий ОСОБА_8 не згоден з кваліфікацією кримінального правопорушення і вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 350 КК України, як насильство щодо службової особи. Вказує, що потерпілий ОСОБА_8 був головою Прибузької ОТГ Доманівського району, тобто службовою особою. Тілесні ушкодження йому спричинені саме в зв`язку з його службовою діяльністю, а також спричинено побої потерпілій ОСОБА_10 , яка є дружиною ОСОБА_8 , тобто є близькою особою.

09.06.2021 подано клопотання про зміну обвинувачення, однак рішення по клопотанню прийнято не було. В зв`язку з чим прокурор безпідставно затягнув строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та в умисному заподіянні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Згідно обвинуваченню, 24.03.2019 близько 18:00 год. ОСОБА_6 на своєму вантажному автомобілі «САЗ-3507» д.н. « НОМЕР_1 » приїхав до будинку голови Прибузької об`єднаної територіальної громади ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_10 , який розташований по АДРЕСА_1 , з метою з`ясування питання з приводу його дітей.

Через деякий час, до території свого домоволодіння приїхав ОСОБА_8 разом з дружиною ОСОБА_10 , з яким у ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин виникла сварка.

У ході сварки ОСОБА_6 умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , наніс йому декілька ударів кулаком правої та лівої руки в область обличчя. Від вказаних ударів ОСОБА_8 втратив свідомість та впав на землю.

Після цього, ОСОБА_6 наніс ще декілька ударів ногами по тулубу та нижнім кінцівкам ОСОБА_8 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилися струсом головного мозку, саден і гематоми обличчя, садна лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_11 втрутилась у бійку між своїм чоловіком ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , та почала розбороняти чоловіків.

Під час бійки ОСОБА_6 умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення фізичного болю ОСОБА_10 , схопив її за волосся та притиснув обличчям до землі, від чого остання відчула сильний фізичний біль.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , заявила клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, так як події мали місце 24.03.2019, та з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше 2 років, що дає підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.

Суд першої інстанції встановив, що події кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 ,мали місце 24.03.2019, тобто на даний час минуло більше 3 років, що є підставою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвалою суду від 20.09.2022 по 25.09.2023 кримінальне провадження по справі було зупинено у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 на службі в ЗСУ. Однак, станом на 20.09.2022, тобто на час зупинення провадження, строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності сплив, так як минуло більше 3 років з моменту вчинення правопорушення.

Розглянувши клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, оскільки з моменту вчинення ним кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпілий та представник потерпілого просили апеляційну скаргу задовольнити.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 24.03.2019 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, які (в редакції чинній станом на 24.03.2019) відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження - 24.03.2019, і ця обставина сторонами не заперечується.

Отже, на час розгляду провадження в суді першої інстанції минув встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трьохрічний строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу обвинувачений був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 20.09.2022 по 25.09.2023 кримінальне провадження по справі було зупинено у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 на службі в ЗСУ.

Проте, станом на 20.09.2022, тобто на час зупинення провадження, строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності сплинув, оскільки минуло більше 3 років з моменту вчинення кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду захисник подав до суду клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінчення строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Це клопотання підтримав і обвинувачений ОСОБА_6 .

Вирішуючи клопотання обвинуваченого, суд першої інстанції встановив, що з дня вчинення кримінальних правопорушень, і до дня розгляду судом першої інстанції провадження сплинув строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

Хоча потерпілий та представник потерпілого висловив незгоду із закриттям кримінального провадження, про що він також зазначив в апеляційній скарзі, але колегія суддів зауважує, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від того, чи погоджується з цим потерпілий.

Клопотання підлягало розгляду судом негайно.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, і приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Всупереч доводам апелянта щодо неправильності прийнятого рішення через підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 350 КК України, та передчасності розгляду клопотання про закриття кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що ці доводи є безпідставними.

Згідно вимогам ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як передбачено ч.2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Між тим, під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінив.

Натомість, на момент подання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції, з огляду на межі висунутого обвинувачення, а саме за ч.2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, мав невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Отже, за наявності правових підстав, з урахуванням поданого клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальними правопорушеннями, в яких він обвинувачується, та яке підлягало розгляду невідкладно, з`ясувавши думку усіх учасників судового провадження, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3