Справа № 463/1286/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/417/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 23 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань на підставі заяви від 29 грудня 2023 року.

Таке своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що заява Міністерства юстиції України не являється повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, прийнятою з неправильним застосуванням ст. 214 КПК України, а висновки слідчого судді помилковими. Зазначає, що Міністерство юстиції України повідомляло Державне бюро розслідувань, що у додатках до поданої заяви від 29.12.2023 містяться всі наявні у Міністерства юстиції України документи, що можуть бути використані працівниками ДБР в якості доказів, та які свідчать про наявність об`єкту та обєктивної сторони кримінального правопорушення, зокрема, такими документами є заява гр. ОСОБА_7 №24627/22 з доданими до неї документами, рішення Європейського суду з прав людини від 06.07.2023 у справі «Ганиш та інші проти України», платіжне доручення від 21.08.2023 №255 та інші матеріали справи. Звертає увагу на те, що Міністерство юстиції України у поданій заяві просило внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, здійснити досудове розслідування та встановити осіб, внаслідок дій або бездіяльності яких Європейським судом прийнято рішення проти України, з метою можливості подання Міністерством юстиції України позову до винної особи, однак, першим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м.Львові листом від 05.02.2024 №12-11-3943вих-24 повідомлено Міністерство юстиції України про прийняте рішення щодо відмови у внесенні відомостей до ЄРДР на підставі поданої міністерством заяви від 29.12.2023 про вчинення кримінального правопорушення. Акцентує увагу на те, що норма ст. 214 КПК України є імперативною, оскільки не передбачає права слідчого, прокурора не вносити відомості до ЄРДР.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 23.02.2024, мотивуючи тим, що копія такої надійшла на адресу Міністерства юстиції лише 12.03.2024; скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задоволити скаргу Мін`юсту на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м.Львові; зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Львові внести відомості за заявою Міністерства юстиції України від 29.12.2023 №174959/9.1.4/15-23 про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування.

Будучи повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, однак, подала клопотання про розгляд апеляційної скарги у її відсутності, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд такої проводити за відсутності представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ч.4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч.5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство юстиції України звернулося до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про злочин від 29.12.2023.

При цьому, у скарзі Міністерство юстиції України зазначило, що 29.12.2023 звернулося до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення (вих. № 174959/9.1.4/15-23), у якій повідомляє про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.365 та 367 КК України невстановленими особами органів державної влади (правоохоронних органів та судів) відносно громадянина ОСОБА_7 , в результаті яких Державному бюджету України було завдано збитків, внаслідок виплати йому відшкодування в розмірі 79449,00 грн, на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ганиш та інші проти України». Одночасно Міністерство юстиції України повідомляло Державне бюро розслідувань, що у додатках до поданої заяви від 29.12.2023 містяться всі наявні у Міністерства юстиції України документи, що можуть бути використані працівниками Державного бюро розслідувань в якості доказів. Станом на момент подання даної скарги вимоги не виконані: не внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не розпочато досудове розслідування та не надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні скарги Міністерства юстиції України, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що заява скаржника від 29.12.2023, що надійшла до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення правоохоронними органами та суддями кримінального правопорушення.

При цьому, слідчим суддею вірно встановлено та зазначено в ухвалі те, що слідчим ТУ ДБР у м.Львові, вказана заява розглянута, за результатами розгляду надано відповідь, згідно, якої слідує, що відсутні обставини, які вказують на ознаки складу злочину, у зв`язку із чим відсутні підстави для внесення відомостей ЄРДР.

Положення статті 214 КПК України перебуває у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпеченого діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим, необхідно також враховувати, що позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий (рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року у справі № 6-рп/2001).

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й керуються верховенством права.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій. КРЄС вказує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Окрім того, як зазначено у пункті 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки (від 17 листопада 2010 року), тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно зазначив у своєму рішенні про те, що здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя враховуючи вищенаведене, прийшов до обгрунтованого висновку що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, а рішення слідчого судді законним та обгрунтованим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 23 лютого 2024 року про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

поновити представнику Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 23 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 23 лютого 2024 року, якою відмовлено в задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань на підставі заяви від 29 грудня 2023 року - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3