Справа № 243/2632/22
Провадження № 1-кс/243/288/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника, адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, заяву судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 про самовідвід від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 30.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження № 0000302 від 30.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

29 березня 2024 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , надійшло клопотання, в якому сторона захисту вимушена просити головуючого суддю у цій справі не приймати до уваги довготривалі робочі відносини з прокурором ОСОБА_6 , який затвердив обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 і звернувся з ним до суду з метою швидко вказану справу закрити з постановленням вироку, який йому потрібен. Крім того, сторона захисту в своєму клопотанні просять суд забезпечити ОСОБА_7 та об`єктивний розгляд справи у суді з дотриманням вимог законності та верховенства права, як цього вимагає ст. ст. 3, 7, 94, 370 КПК України, ст. ст. 2, 7, 9 ЗУ Про судоустрій і статус суддів.

В обґрунтування заявленого клопотання сторона захисту посилається на те, що 27 грудня 2023 року його підзахисний ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив усну заяву про відвід головуючому судді ОСОБА_5 у зв`язку з її багаторічними, особистими тісними зв`язками з прокурором ОСОБА_6 , який звернувся до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_3 . Вказує, що недовіра ОСОБА_3 до суду є очікуваною, оскільки суд вирішує його подальшу долю у кримінальній справі щодо вчинення тяжкого злочину. У зв`язку з цим, Варінський вимушений захищати себе всіма законними способами і просити суд забезпечити йому дотримання основних засад кримінального провадження. Зазначає, що їм відомо, і це документально підтверджено, що головуючий суддя і прокурор ОСОБА_6 , який затвердив обвинувальний акт і звернувся з ним до суду, протягом 15 років, були тісно пов`язані працюючі в цьому ж суді. Отже, за таких підстав, сторона захисту вимушена просити суд захисту від історії, яка пов`язана з прокурором ОСОБА_6 і розглянути справу відповідно до принципів законності та верховенства права, враховуючи презумпцію невинуватості.

Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та клопотанням сторони захисту від 29 березня 2024 року, головуючий по справі, суддя ОСОБА_5 , дійшла висновку про необхідність заявити самовідвід, обґрунтувавши його тим, що на підставі Указу Президента України № 313/2020 від 05 серпня 2020 року, суддю ОСОБА_5 було призначено на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Однак, до призначення на вказану посаду, з 04 травня 2005 року вона почала працювати на посаді судового розпорядника Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, яку обіймала до 15 травня 2005 року, наказ суду № 54-к від 04 травня 2005 року. Після цього, з 16 травня 2005 року до 11 липня 2005 року суддя ОСОБА_5 займала посаду секретаря суду, що підтверджує наказ суду № 58-к від 13 травня 2005 року. У період з 12 липня 2005 року до 11 вересня 2005 року також займала посаду секретаря судового засідання, наказ суду № 70-к від 12 липня 2005 року. З 12 вересня 2005 року до 12 листопада 2007 року працювала на посаді старшого секретаря суду, наказ суду № 73-к від 12 вересня 2005 року. З 13 листопада 2007 року до 06 грудня 2010 року перебувала на посаді помічника судді, наказ суду № 98-к від 08 листопада 2007 року, після чого 07 грудня 2010 року наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 270-к ОСОБА_5 було призначено на посаду заступника керівника апарату Слов`янського міськрайонного суд Донецької області. 11 серпня 2020 року наказом в. о. начальника ТУ ДСА України в Донецькій області № 78-к від 11 серпня 2020 року, суддя ОСОБА_5 була звільнена із займаної посади.

При цьому, прокурора ОСОБА_6 було призначено на посаду консультанта Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з 11 квітня 2006 року (наказ № 25-к від 10 квітня 2006 року); з 14 березня 2008 року переведено на посаду консультанта суду з ведення судової статистики суду (наказ № 34-к від 14 березня 2008 року); з 01 липня 2009 року переведено на посаду помічника судді (наказ № 45-к від 01 липня 2009 року); з 04 серпня 2011 року продовжено державну службу помічника судді на час виконання суддею ОСОБА_8 повноважень судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (наказ № 105-к від 04 серпня 2011 року); 10 грудня 2021 року звільнено із займаної посади помічника судді за угодою сторін (наказ № 342-к 09 грудня 2021року).

Таким чином, під час здійснення суддею ОСОБА_5 посадових обов`язків на посаді заступника керівника апарату Слов`янського міськрайонного суд Донецької області, прокурор ОСОБА_6 протягом 2010 - 2020 року працював під її керівництвом на посаді помічника судді, що безсумнівно унеможливлює розгляд суддею ОСОБА_5 вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , що може свідчити про її упередженість.

Тому, під час прийняття рішення про самовідвід, суддя приймає до уваги положення Кодексу суддівської етики та ст. 3 Європейського статуту судді, яка передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким, як неупереджений, а також положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, згідно яких, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення, а також, дотримуючись рекомендацій Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді у результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає.

Разом із цим, суддя ОСОБА_5 враховує положення ст. 3 Європейського статуту судді, який передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі « Мироненко і Мартиненко проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України», визначено, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Так, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії».

Отже, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства».

Крім того, п. 2.5. «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006р., передбачає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

За таких обставин, з метою запобігання можливим висновкам про те, що суддя ОСОБА_5 , якимось чином, прямо чи побічно, зацікавлена у результатах розгляду справи, з метою усунення обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості, дотримуючись рекомендацій Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді у результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, керуючись ст. 75 КПК України, суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 заявляє самовідвід від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 30.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки прокурор ОСОБА_6 протягом 2010 - 2020 року працював під її керівництвом на посаді помічника судді, і саме вказана обставина може викликати сумніви в учасників провадження в неупередженості судді під час його розгляду.

В судовому засіданні суддя ОСОБА_5 не брала участь, надіслала слідчому судді заяву з проханням проводити судове засідання без її участі.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримали подану суддею ОСОБА_5 заяву про самовідвід та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просив розглянути питання про самовідвід судді ОСОБА_5 без його участі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 про самовідвід, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено, що суддя ОСОБА_5 та прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , дійсно, працювали разом у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області на різних посадах, починаючи з 2006 року по 10.12.2021 року.

Проте, як встановлено ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2024 по справі № 243/2632/22, провадження № 1-кс/243/12/2024, згідно постанови про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, а також старшого такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів, від 03.11.2023 року, прокурор ОСОБА_6 не входить до складу групи прокурорів, які здійснюють повноваження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

На теперішній час вказана постанова від 03.11.2023 є чинною, а отже, слідчий суддя приймає її до уваги.

Вказана обставина виключає можливість підтримання обвинувачення у цьому кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_6 , що, зі свого боку, виключає можливість спілкування судді ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 з приводу обставин вказаного кримінального провадження.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні визначені ст. ст. 75, 76 КПК України, порядок вирішення питання про відвід/самовідвід визначений нормами ст. ст. 80, 81 КПК України.

Відповідно до ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно зі ст. 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

У відповідності до вимог ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід .

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Відвід повинен бути вмотивованим.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006 року визначають та встановлюють стандарти етичної поведінки суддів. Так, у статті 2 визначено, що суддя підлягає відводу у випадку, зокрема, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У контексті об`єктивного критерію окремо ЄСПЛ відзначає поведінку суддів, а саме необхідність визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності.

В цьому випадку, обставин, викладених в ст. ст. 75-76 КПК України, в судовому засіданні встановлено не було.

Крім того, слідчий суддя враховує, безпосередньо, ту обставини, що прокурор ОСОБА_6 на теперішній час не є прокурором у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Отже, вивчивши належним чином наведені вище обставини кримінального провадження, доводи судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 та наведені нею підстави для самовідводу, вважаю, що зазначені в заяві та встановлені в судовому засіданні обставини будь-яким чином не підтверджують необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_5 при розгляді вказаного кримінального провадження, а тому заява судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 про самовідвід від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 30.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 75, 81 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 про самовідвід від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 30.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 12.04.2024 о 08-10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1