Справа №487/2103/24
Провадження №1-кп/487/553/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження №0000003 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 а, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, начальника їдальні взводу матеріального-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», зареєстрованого та фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 425 ч. 4 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4

зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_5

іншого учасника представника потерпілого ОСОБА_6

,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, відповідно до п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного часу», Указів Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації 27.02.2022 та направлений до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2022 №38 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду головного сержанта командира міномета 1 мінометного взводу мінометної батареї.

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2022 №319 сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.10.2023 №299 сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду начальника їдальні взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 .

Відтак, з 27.02.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 із ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу втрати ввіреної йому стрілецької зброї останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Згідно ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Згідно ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Від так, проходячи військову службу, сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Також, п. 3.2.40, 3.2.41 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», затвердженого наказом Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 (далі Наказу №300), визначено, що начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку. Крім того, начальники складів повинні: знати номенклатуру матеріальних засобів, які зберігаються на складі, слідкувати за їх комплектністю, наявністю та якісним станом; суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач; приймати та видавати матеріальні засоби за встановленими документами; вести кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі; своєчасно здавати склад під охорону, а під час приймання складу з під охорони старанно перевіряти цілісність стін, даху, дверей та вікон, наявність, цілісність замків та пломб (відбитків печаток).

Крім того, п. 3.2.42 наказу №300 визначено, що начальник складу частини виконує роботи щодо приймання, зберігання, видавання, здавання і обліку матеріальних засобів та прибирання складу за вказівками начальника служби. Якщо начальник відповідає за окреме сховище чи склад, він виконує обов`язки та несе відповідальність за зберігання матеріальних засобів відповідно до обов`язків начальника складу частини.

Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї, боєприпасів у Збройних Силах України визначений «Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359 (далі Інструкція №359), згідно з п.5 розділу V «Облік, зберігання та видача стрілецької зброї та боєприпасів на складі РАО військової частини» якої визначено, що начальник складу РАО перед його розпечатуванням або запечатуванням зобов`язаний зовнішнім оглядом перевірити стан складу (огородження, освітлення, цілісність даху, стін, вентиляційних люків, вікон, решіток, сіток на вікнах, дверей, відбитків усіх печаток, відтисків пломб, замків, дверей, працездатність ТЗО, відсутність підкопу). Після розпечатування (перед запечатуванням) начальник складу РАО зобов`язаний всередині приміщення зовнішнім оглядом перевірити цілісність датчиків ТЗО (відсутність обривів, провисання та корозії дротів), стан штабелів, ящиків зі зброєю та боєприпасами, цілісність їх опломбування. У разі виявлення недоліків начальник складу РАО доповідає про них начальнику служби РАО, начальнику варти і вживає заходів щодо їх усунення. Забороняється під час запечатування сховищ залишати ящики зі зброєю, гранатами, боєприпасами незапечатаними.

Згідно з положеннями ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, технічне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна. Особи, винні у порушенні вимог цього Закону притягаються до відповідальності згідно із законом.

Пунктом 13 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання майна військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225 визначено, що військове майно зберігається з дотриманням вимог, передбачених документацією заводів-виробників; умови зберігання цього майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати.

Зважаючи на обсяг повноважень та у відповідності до примітки 1 ст. 425 КК України, сержант ОСОБА_3 є військовою службовою особою, так як займав посаду, пов`язану з виконанням адміністративно-господарських обов`язків.

З огляду на вищевикладене сержант ОСОБА_3 під час виконання обов`язків за займаю посадою повинен був, окрім іншого, знати номенклатуру матеріальних засобів, які зберігаються на складі, слідкувати за їх комплектністю, наявністю та якісним станом, суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач.

Однак, незважаючи на вищевикладене, сержант ОСОБА_3 , будучи військовою службовою особою, в умовах воєнного стану, діючи на порушення зазначених вище вимог законодавства, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, недбало поставився до військової служби у виді неналежного виконання своїх службових обов`язків через недбале та несумлінне ставлення до них, чим обвинувачується у вчиненні військового кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 17.07.2022 сержант ОСОБА_3 у відповідності до накладної №402 отримав для потреб військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_3 військове майно снайперську гвинтівку, автомати, пістолети, тактичний приціл, оптичний приціл, кулемети та боєприпаси, які зберігались на складі взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до книги обліку за номерами і закріплення озброєння, військової техніки та іншого військового майна службою РАО військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримав для зберігання також і 9 мм пістолет ПМ з серію ИМ та номером НОМЕР_4 , 1987 року виготовлення.

10.06.2023 під час планової перевірки складу було засвідчено наявність зазначеної зброї - 9мм пістолет ПМ з серію ИМ та номером НОМЕР_4 , 1987 року виготовлення.

Разом з тим, в наступному, в період з 13.10.2023 по 18.10.2023 відбувалась прийом-передача посади начальника складу взводу матеріального-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із переведенням сержанта ОСОБА_3 на іншу посаду, під час якої на складі виявлено нестачу 9 мм пістолет ПМ з серію ИМ та номером НОМЕР_4 , 1987 року виготовлення, вартістю 2086,21 грн.

Отже, сержант ОСОБА_3 , в період часу з 10.06.2023 по 13.10.2023, за наявністю військового майна 9 мм пістолету ПМ з серію ИМ та номером НОМЕР_4 , 1987 року виготовлення, вартістю 2086,21 грн., який є джерелом підвищеної небезпеки для оточуючих, не стежив, стан складу належним чином не перевіряв, чим забезпечив неналежні умови зберігання зазначеного військового майна на складі взводу матеріального-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті чого зазначене військове майно було втрачено, чим заподіяв істотну шкоду нематеріального характеру та суспільно-небезпечні наслідки у виді неможливості використання зброї за призначенням, підриву авторитету та престижу органів військового управління та Збройних Сил України, падінні авторитету командування в очах підлеглих, створення обстановки й умов, що ускладнюють та взагалі унеможливлюють виконання завдань за призначенням військовою частиною через відсутність необхідної кількості стрілецької зброї, підривають бойову готовність військової частини та обороноздатність держави в цілому під час запровадженого воєнного стану.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 425 КК України, тобто недбале ставлення військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану.

29.02.2024 в даному кримінальному провадженні між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю його захисника ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 425 КК України, за обставинами, що викладені в обвинувальному акті беззастережно визнав, надав показання, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, що укладена між ним та прокурором, з участю захисника, призначивши йому узгоджену міру покарання, вказав, що укладення угоди є добровільним, вчинене без примусу, розуміє наслідки її затвердження.

Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Представник потерпілого у судовому засіданні не заперечував, щодо укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, оскільки обвинувачений повністю відшкодував завдані потерпілому збитки.

Враховуючи ту обставину, що під час судового провадження між обвинуваченим та прокурором, за участю захисника була укладена угода про визнання винуватості, кримінальне провадження розглядалося судом відповідно до положень ч. 2 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

Відповідно до даної угоди прокурор ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 .

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 425 ч. 4 КК України, із застосуванням положення положень ст.. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та із застосуванням положень ч. 1 ст. 58 КК України, у виді службового обмеження, замість позбавлення волі, на той самий строк, 1 (один) рік та на підставі ч. 2 ст. 58 КК України встановити відрахування в доход держави в розмірі 20% від суми грошового забезпечення ОСОБА_3 .

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В ході перевірки відповідності угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Злочин, що визначений у ч. 4 ст. 425 КК України є тяжким, характеризується необережною формою вини.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди. Так, до матеріалів кримінального провадження долучено письмові матеріали довідка командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_8 та ТВО начальника фінансово-економічної служби головного бухгалтера в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_9 , згідно якої станом на 28.02.2024 ОСОБА_3 заборгованість з відшкодування збитків за 9 мм пістолет ПМ з серію ИМ та номером НОМЕР_4 , 1987 року виготовлення, у розмірі 20862,10 грн. (десятикратний розмір вартості ПМ) погашено в повному обсязі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Судом також враховується особа обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, має характеризується за місцем служби посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією.

Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити узгоджену сторонами угоди міру покарання за ч. 4 ст. 425 КК України, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та особи винного.

Суд вказує про наявність достатніх підстав для застосування дії ст. 69 КК України до обвинуваченого, так як встановлено наявність декількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільного відшкодування завданого збитку. Суд враховує і особу винного, який посередньо характеризується за місцем служби, до кримінальної відповідальності раніше не притягався, добровільно співпрацював з органами досудового розслідування, беззастережно визнає винуватість у скоєному, продовжує проходити військову службу, відшкодував завдані збитки.

Крім того, з урахування особи винного та тих обставин, що останній продовжує проходити військову службу, на підставі ч. 1, 2 ст. 58 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, обвинуваченому доцільно замінити на покарання у виді службового обмеження строком на 1 рік, із відрахуванням в дохід держави із суми грошового забезпечення 20 відсотків.

Запобіжний захід, щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні не застосовувався.

Судові витрати відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 374, 468, 469, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000003 від 02.01.2024, укладену 29.02.2024 між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншої сторони.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 425 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, із застосуванням вимог ст.69 КК України.

Відповідно до ст.58 КК України замінити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік, із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироку законної сили.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Заводський районний суд м. Миколаєва до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення:

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.5, 7. ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1