Справа № 202/3086/24
Провадження № 1-кс/202/1896/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

11 березня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 05.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, яке було вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_4 , затриманого в порядку ст. 208 КПК України, а саме грошові кошти: 400 доларів США (4 купюри по 100 доларів кожна), 500 гривень 28 купюр, 200 гривень 58 купюр, 100 гривень 29 купюр, 50 гривень 5 купюр, які поміщені до спецпакету PSP2132052, банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які поміщені до спецпакету PSP2132052, ключі від автомобіля «BMW», мобільний телефон «Iphone 11», IMEI НОМЕР_5 , IMEI2 НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 , який поміщені до спецпакету СRI 1038755.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 05.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення чоловіків призовного віку через державний кордон України під час дії воєнного стану.

За даним фактом 05.03.2024 року був затриманий ОСОБА_4 , у якого під час особистого обшуку вилучені грошові кошти: 400 доларів США (4 купюри по 100 доларів кожна), 500 гривень 28 купюр, 200 гривень 58 купюр, 100 гривень 29 купюр, 50 гривень 5 купюр, банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ключі від автомобіля «BMW» та мобільний телефон «Iphone 11», IMEI НОМЕР_5 , IMEI2 НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 .

Постановою слідчого вилучені речі визнані речовими доказами.

Отже, з метою збереження речових доказів прокурор просить накласти арешт на майно, вилучене у підозрюваного.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, вважали його необґрунтованим. Зокрема, зазначили, що вилучені грошові кошти та ключі від автомобіля не мають значення речових доказів у кримінальному провадженні. Крім того, дві з вилучених банківських карток належать його батькам та призначені для отримання соціальних виплат. Тому просили в задоволенні клопотання відмовити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 05.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в якому ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 05.03.2024 під час особистого обшуку ОСОБА_4 , затриманого відповідно до статті 208 КПК України, були вилучені наявні при ньому грошові кошти: 400 доларів США (4 купюри по 100 доларів кожна), 28 купюр по 500 гривень, 58 купюр по 200 гривень, 29 купюр по 100 гривень, 5 купюр по 50 гривень, а також банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ключі від автомобіля «BMW» та мобільний телефон «Iphone 11», IMEI НОМЕР_5 , IMEI2 НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 .

Вирішуючи питання про арешт цього майна, слідчий суддя враховує, що відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (частина 4 статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (частина 5 статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (частина 6 статті 170 КПК України).

У статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до частини 1 та 3 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Звертаючись із клопотанням про арешт майна, прокурор як на підставу арешту майна, вилученого під час особистого обшуку підозрюваного, послався на положення пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, а саме необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Оцінюючи підстави для арешту майна, слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин, передбачений статтею 332 КК України, оскільки це підтверджується протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , протоколами пред`явлення для впізнання, протоколом про результати проведення негласної слідчої дії аудіо-, відеоконтроль особи.

Також слідчий суддя вважає, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучені під час обшуку підозрюваного мобільний телефон та банківські картки, відповідають критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки можуть містити відомості, які, в свою чергу, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мати значення речових доказів.

Зокрема, в мобільному телефоні підозрюваного можуть знаходитися контакти осіб, причетних до правопорушення. Крім того, банківські картки можуть бути прив`язані до банківських рахунків та підтверджувати переказ грошових коштів за незаконний перетин кордону та причетність до цього саме підозрюваного.

При цьому існує ризик приховування, знищення, пошкодження, перетворення цих речових доказів у випадку не накладення на них арешту, оскільки підозрюваний є особою заінтересованою у результатах кримінального провадження.

Отже, матеріали клопотання доводять наявність правових підстав для накладення арешту на вилучені у підозрюваного мобільний телефон та банківські картки.

Доводи сторони захисту щодо належності карток батькам підозрюваного не спростовують необхідність їх арешту, оскільки на цьому етапі власники карток не встановлені та рух коштів по банківським рахункам не досліджений.

Отже, на переконання слідчого судді, в даному випадку накладення арешту на ці речі відповідає потребам досудового розслідування і не матиме негативних наслідків як для підозрюваного, так і інших осіб, оскільки це пов`язано зі здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів. Тобто таке обмеження права володіння, розпорядження та користування не буде свавільним, відповідає вимогам законності з огляду на те, що збереження речових доказів необхідно з метою встановлення істини у кримінальному провадженні, та арешт носить тимчасовий характер - до проведення слідчих та інших процесуальних дій.

Арештом банківських карток не будуть обмежені чи порушені права осіб, яким вони належать, оскільки самі банківські рахунки не арештовані та доступ до них може здійснюватися за допомогою інших платіжних засобів.

Тому з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів у вигляді мобільного телефону «Iphone 11», IMEI: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 та банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 на них необхідно накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Щодо арешту вилучених у підозрюваного грошових коштів та ключів від автомобіля, то слідчий суддя звертає увагу, що в своєму клопотанні прокурор як на підставу арешту посилається саме на необхідність збереження речових доказів.

Водночас вилучені ключі від автомобіля не мають будь-яких ознак речового доказу.

Крім того, прокурором та слідчим не надано даних та доказів, що вилучені у підозрюваного грошові кошти мають значення речових доказів.

Так, слідчий суддя відзначає, що згідно з матеріалами досудового розслідування безпосередньо імітаційні засоби у вигляді грошових коштів 12 000 доларів США, які використовувалися для викриття осіб у вчиненні злочину, органом досудового розслідування були вилучені під час огляду та прокурором подано окреме клопотання про накладення на них арешту.

Жодних об`єктивних даних та доказів, які б давали підстави вважати, що грошові кошти, які знаходилися у підозрюваного під час затримання, здобуті незаконним шляхом та мають відношення до кримінального правопорушення, яке розслідується у кримінальному провадженні № 0000025, немає. Отримання цих коштів за організацію незаконного перетину державного кордону підозрюваному не інкримінується.

В свою чергу, будь-яких інших підстав для арешту майна, зокрема для забезпечення конфіскації майна, у клопотанні прокурора не зазначено.

Клопотання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна прокурором не подавалося.

Відтак, слідчий суддя з урахуванням засади диспозитивності не повинен самостійно вишукувати підстави для арешту майна підозрюваного, які не зазначені у клопотанні прокурора.

Отже, прокурором не доведено, що арешт особистих коштів підозрюваного та ключів від автомобіля відповідатиме потребами досудового розслідування та подальшого судового розгляду.

Клопотання прокурора в частині арешту грошових коштів та ключів від автомобіля є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту;

У зв`язку з відмовою в арешті тимчасово вилучених грошових коштів та ключів від автомобіля «BMW» їх слід повернути власнику або особі, в якої вони були вилучені.

Керуючись ст. ст. 131-132, 169, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_4 , а саме на банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та мобільний телефон «Iphone 11», IMEI: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ключі від автомобіля «BMW» та грошові кошти: 4 купюри по 100 доларів США, 28 купюр по 500 гривень, 58 купюр по 200 гривень, 29 купюр по 100 гривень, 5 купюр по 50 гривень повернути власнику або особі, в якої вони були вилучені.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_9