Єдиний унікальний номер 205/1311/23
1-кс/205/568/24
У Х В А Л А

15 травня 2024 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву адвоката ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу потерпілій ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000544 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі: представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2023 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська був ухвалений вирок, яким ОСОБА_5 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання.

Також вказаним вироком суду від 27 вересня 2023 року цивільний позов потерпілої був задоволений частково шляхом стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 220 000 грн.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.09.2023 року скасовано в частині призначення покарання.

26.12.2023 року представник потерпілої адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив вирішити питання про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_4 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 24 600 грн., посилаючись на те, що вироком суду від 27 вересня 2023 року не було вирішено питання стягнення з обвинуваченої витрат на правничу допомогу потерпілої, зазначаючи, що ним не було можливості на час постановлення вироку надати кінцевий розрахунок понесених витрат, які він надав саме при подачі відповідної заяви, що підтверджується звітом про надану правову допомогу, актом прийому-передачі наданої правової допомоги, рахунком про оплату правової допомоги, квитанцією про оплату, договором про надання правової допомоги.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання про стягнення з обвинуваченої витрат на правничу допомогу на користь потерпілої.

Прокурор, обвинувачена та її захисник в судове засіданні не прибули, про день і час проведення розгляду заяви повідомлялися належним чином, від засудженої ОСОБА_5 надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, внаслідок чого суд розглянув клопотання без їх участі.

Заслухавши думку представника потерпілої, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Суд, вирішуючи вказане клопотання, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При цьому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, виключно обвинувальним актом.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження.

У справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК України, тому оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню вироком (ухвалою) суду, повинні бути вирішені судом, який ухвалив остаточне рішення у такому кримінальному провадженні.

Також, суд звертає увагу на те, що на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Однак, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так відповідно до положень ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі укладеного між потерпілою ОСОБА_4 та Адвокатським об`єднанням «Смирнов, ОСОБА_6 та партнери», договору про надання правової допомоги № 01-03/11/22 від 03.11.2022 року, у даній справі адвокатом є ОСОБА_3 .

Так, на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник потерпілого надав до суду наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 01-03/11/22 від 03.11.2022 року, звіт про надану правову допомогу до договору № 01-03/11/22 від 03.11.2022 року, акт прийому-передачі наданої правової допомоги відповідно до договору, рахунком на оплату правової допомоги, квитанцією про оплату.

Суд зазначає, що згідно із ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Таким чином, з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивачки на правничу допомогу в сумі 24600 грн. були доведені, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання цивільного відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому, дотримані критерії розумності їх вартості.

Разом із тим, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником потерпілого 24600 грн., хоча і є документально обґрунтованим, однак не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 , то витрати останньої на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 , підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відповідно до розміру частки задоволених судом заявлених останньою позовних вимог, тобто в сумі відповідно 5412 грн. (220 000/1 000 000 х 24600 = 5412).

Керуючись ст. ст. 118, 124, 126, 128, 534, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 понесені по справі витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5412 грн. (п`ять тисяч чотириста дванадцять гривень).

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1