Справа № 127/5572/23
Провадження №11-кп/801/685/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000561 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качанівка, Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, працюючого торговим представником ТОВ «Пайпер Україна», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 747190 гривень моральної шкоди та 15000 гривень сплачених витрат на правову допомогу.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 близько 08 години 00 хвилин 17.10.2022, керуючи технічно-справним автомобілем «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду з прилеглої території поблизу будинку АДРЕСА_3 на проїзну частину дороги, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу мотоциклу «Yamaha YZF 600F», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по вул. А. Первозванного у напрямку вул. Ващука по належній смузі руху, та допустив зіткнення із вказаним мотоциклом.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 753 від 19.12.2022 у ОСОБА_11 виявлено сполучну травму тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми (садна, крововиливи в м`які тканини голови, субдуральна гематома, субарахноїдальна гематома), тупої відкритої травми грудної клітки (в м`яких тканинах коренів легень визначаються дрібні крововиливи, множинні переломи ребер, місцями з ушкодженнями плеври та легень, двобічний гемоторакс), тупої закритої травми живота (гемоперетенеум, гематома заочеревинного простору ліворуч, розриви обох нирок, розрив селезінки, розрив капсули та печінки, крововиливи в брижу кишечника, точкові крововиливи в товщу обох наднирників), хребетно-спинномозкової травми (повний розрив хребтового стовбурка та спинного мозку на рівні 3 міжребір`я).

Смерть ОСОБА_11 настала від вказаної сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_11 є причинний зв`язок.

Сполучна травма тіла у ОСОБА_11 утворилася від дії твердого тупого предмету (предметів), можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 17.10.2022 та належить до тяжких тілесних ушкоджень як така, що має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення.

Згідно з висновком судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи від 26.01.2023 № СЕ-19/102-23/1631-IT швидкість руху мотоцикла «Yamaha YZF 600F», державний номерний знак НОМЕР_2 , яка відповідає довжині слідів гальмування, визначається рівною біля 45,8-46,3 км/год.

Зіткнення автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_3 та мотоцикла «Yamaha YZF 600F», державний номерний знак НОМЕР_2 , сталося на проїзній частині вул. А. Первозванного в м. Вінниці на смузі руху в напрямку вул. Ващука в районі закінчення сліду гальмування коліс мотоцикла та в районі початку осипу бруду та пластику.

В ситуації, яка склалася, водій мотоцикла «Yamaha YZF 600F» ОСОБА_11 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia» шляхом термінового гальмування, з зупинкою мотоцикла до смуги руху автомобіля, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

В даній дорожній обстановці можливість попередження зіткнення з мотоциклом «Yamaha YZF 600F» у водія автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з технічної точки зору забезпечувалася виконанням ним вимог п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.

Невідповідність дій водія автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами і доповненнями), згідно яких:

1) п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

2) п. 10.2. «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає».

Порушення ОСОБА_7 вимог п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині призначеного судом покарання, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що він раніше не судимий, вчинив необережний тяжкий злочин, позитивно характеризується, працює, одружений, визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, надавав правдиві покази, неодноразово приносив вибачення потерпілим та відшкодував моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Цивільний позов визнав в повному обсязі та має наміри і робить все від нього можливе для відшкодування потерпілому всієї завданої шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, представника потерпілого, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, прокурора, яка поклалась на розсуд суду, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є обґрунтованим і законним та в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок переглядається лише в частині призначення покарання.

Доводи апелянта стосовно наявності підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На думку колегії суддів, суд дотримався вимог кримінального закону та врахував дані про особу ОСОБА_7 , характер та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, а саме грубе порушення вимог правил дорожнього руху, наслідки кримінального правопорушення смерть молодої людини, а також часткове відшкодування завданої злочином шкоди.

Твердження апелянта про щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди не вказують на наявність підстав для пом`якшення ОСОБА_7 покарання і звільнення його від відбування покарання.

Позбавлення людини життя має незворотні наслідки. Втрата життя людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню.

Інші доводи апеляційної скарги про суворість призначеного покарання не вказують на можливість застосування інституту звільнення від призначеного покарання, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених в ній вимог.

Покарання, визначене ОСОБА_7 в межах кримінального закону та у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для зміни вироку не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2023 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4