ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1795/24 Справа № 180/2116/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000493, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із спеціальною освітою, яка не працює, незаміжньої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, просять вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, звільнивши від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченої, зазначають про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Вказують, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що кримінальне правопорушення вчинене з необережності, не взято до уваги дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебувала, працює фізичною особою - підприємцем, у повному обсязі відшкодувала потерпілій матеріальну та моральну шкоду.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обгрунтування заявлених вимог вказує, що ОСОБА_6 вибачилася перед нею, повністю відшкодувала заподіяну шкоду, приймає участь у волонтерській діяльності та допомагає мешканцям м. Марганець.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 7525 гривень 92 копійки.

Вирішені питання про долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України, про початок строку відбування покарання, про застосування запобіжного заходу.

Обвинувачену визнано винною та засуджено за те, що остання за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 16 грудня 2021 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним легковим автомобілем «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.10.2020 належить їй на праві приватної власності, в світлий час доби здійснювала рух по мокрому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги вулиці Київської з боку вулиці Кленової у напрямку вулиці Єдності в місті Марганці Дніпропетровської області.

Під час руху 16 грудня 2021 року о 15 годині 30 хвилин водій ОСОБА_6 не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров?я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змін, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, коли передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховувала на їх відвернення, рухаючись зі швидкістю не менш ніж 74,4..70,1 км/год, яка перевищує максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту міста Марганець - не більше 50 км/год., через що позбавила себе технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді, маючи об?єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину дороги вулиці Київської зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «CHEVROLET LACETTI» у невстановленому на те місці, на перехресті вулиці Київської із вулицею Дніпровською в місті Марганці Дніпропетровської області, лівою передньою частиною автомобіля «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустила наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 6), 12.4

та 12.9 б) Правил дорожнього руху.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв?язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на пішохода ОСОБА_11 , що спричинило смерть останньої.

Дії ОСОБА_6 у вищезазначеній частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену, захисників та потерпілу, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, виключивши додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та звільнивши обвинувачену ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, вказавши про можливість виправлення її без ізоляції від суспільства, щиросердечне розкаяння; прокурора, який апеляційні скарги підтримав частково та не заперечував проти звільнення обвинуваченої від відбування основного покарання з випробуванням, щодо виключення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами зазначив про відсутність підстав для прийняття такого рішення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом і детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, правильність кваліфікації її дій, законність та справедливість за видом та розміром призначеного їй основного покарання в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим за правилами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не переглядаються.

Що стосується доводів апелянтів про відсутність підстав для призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки та про можливість її виправлення без реального відбування основного покарання, зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то їх колегія суддів вважає частково обгрунтованими.

Так, за приписами ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікаря, нарколога не перебуває; добровільно відшкодувала спричинену потерпілій матеріальну та моральну шкоду, що останньою не заперечується; відсутність як обставин, що пом`якшують її покарання, так і обставин, що його обтяжують. Призначене покарання за видом та розміром є законним, справедливим, достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом із тим, висновок суду першої інстанції про неможливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування призначеного покарання колегія суддів вважає передчасним. Так, обвинувачена вчинила неумисний злочин, є жінкою немолодого віку, раніше не судима, працевлаштована і має на утриманні матір похилого віку, а відтак обтяжена вагомими соціальними зв`язками, займається волонтерською діяльністю, повністю відшкодувала потерпілій матеріальну та моральну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання.

Одночасно колегія суддів враховує позицію потерпілої, яка наполягала на звільненні обвинуваченої від відбування основного покарання та подала апеляційну скаргу із такими вимогами, та позицію прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг у цій частині і також вважав, що відносно ОСОБА_6 мета кримінального провадження може бути досягнута без реального відбування нею призначеного основного покарання.

Враховуючи вищенаведене, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, колегія суддів вважає ці обставини такими, що дають підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування основного покарання, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до останньої правила, передбачені ст. 75 КК України, та звільнити її з випробуванням від відбування основного покарання у виді трьох років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк в два роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не становитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченої, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Підстав для звільнення обвинуваченої від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів не вбачає, оскільки порушення Правил дорожнього руху, допущене нею як водієм транспортного засобу, потягло тяжкі наслідки у виді настання смерті іншої людини.

З огляду на разом вищенаведене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 необхідно змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисників та потерпілої підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 2 (два) роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4