Дата документу 17.04.2024
Справа № 334/3110/24
Провадження № 1-кс/334/970/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000005 від 20.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. З ст. 358 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що за результатами опрацювання відомостей із Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно встановлено, що 09.01.2023 за заявою районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради взято на облік безхазяйне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час, Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя за результатами опрацювання відомостей Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру, встановлено що земельна ділянка з кадастровим номером :04:018:0183, загальною площею 0,099 га, за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЗП № 051307 від 12.05.1997, який був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів № 217/28 від 24.04.1997.

Відповідно до інформації із Державного архіву Запорізької області встановлено, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів №217/28 від 24.04.1997 затверджено матеріали відведення земельної ділянки загальною площею 0,0878 га по АДРЕСА_2 », а не ОСОБА_4 .

На теперішній час, земельна ділянка з кадастровим номером :04:018:0183, загальною площею 0,099 га, за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2024.

Крім того, у п. 4 договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:018:0183 від 26.02.2024 зазначено, що на земельній ділянці відсутні будівлі та споруд. В той же час, як вже зазначалося вище, за заявою районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради взято на облік безхазяйне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:018:0183, загальною площею 0,099 га, за адресою: АДРЕСА_1 для збереження речових доказів та забезпечення цивільного позову щодо повернення майна власнику.

Окрім того, не накладення арешту та встановлення заборони розпоряджання земельною ділянкою з кадастровим номером :04:018:0183, загальною площею 0,099 га, за адресою: АДРЕСА_1 , може призвести до їі подальшого відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника.

Слідчий просить накласти арешт на майно, що має статус речового доказу - земельну ділянку з кадастровим номером :04:018:0183, загальною площею 0,099 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити здійснювати будь-які дії щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :04:018:0183, загальною площею 0,099 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_6 .

Слідчий в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 20.03.2024 року до ЄРДР внесені відомості за №№0000005 , відповідно до яких в ході здійснення заходів представницького характеру встановлено факт ймовірного підроблення групою осіб офіційного документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЗП № 051307 від 12.05.1997 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:018:0183, загальною площею 0,099 га, за адресою: АДРЕСА_1 а. (а.с.7).

Як вбачається з Інформаційної довідки 374338493 від 15.04.2024 року, вказана земельна ділянка з кадастровим номером :04:018:0183 перебувала у власності ОСОБА_4 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер :69141483 від 04.09.2023 року, яке прийнято на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер ІІІ-ЗП №051307 виданий 12.05.1997 року ЗМР Запорізької області. (а.с.13)

Наразі вказана земельна ділянка з кадастровим номером :04:018:0183 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер :71455229 від 06.02.2024 року, яке прийнято на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер 218, виданий 06.02.2024 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.12-13)

Слідчий посилається на те, що відповідно до інформації із Державного архіву Запорізької області встановлено, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів №217/28 від 24.04.1997 затверджено матеріали відведення земельної ділянки загальною площею 0,0878 га по вул. Дніпровські пороги, 19 TOB «Русе », а не ОСОБА_4 . (а.с.26-28). Зазначає, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно може призвести до відчуження предмету вчинення кримінального правопорушення, що має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі наведеної вище статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України (ч.1 ст.16 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Пунктом 2 ч. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи від 07.02.2014 р. зазначено: «Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати, як у згаданих осіб так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна».

Слідчий просить накласти арешт на земельну ділянку :04:018:0183, власником якої є ОСОБА_5 .

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України (підстави застосування спеціальної конфіскації майна).

Таким чином, окрім факту належності майна до предмету злочину, використання його як засобу чи знаряддя вчинення злочину чи одержання внаслідок вчинення злочину та/або встановлення, що воно є доходами від такого майна, для застосування арешту майна орган досудового розслідування повинен був довести, що ОСОБА_5 здобув майно незаконно.

Однак як вбачається з наданих документів, актуальний власник ОСОБА_5 є добросовісним набувачем майна в розумінні цивільного законодавства, слідчим по суті описується факт ймовірного підроблення Державного акту на праву приватної власності на землю ІІІ-ЗП №051307 від 12.05.1997 року, первісного документа, який підтверджував право власності ОСОБА_4 .

Натомість, жодних відомостей щодо дослідження цих фактів та доказів, які підтверджують наявності у майна, яке просять арештувати таких ознак, на даний час, з клопотання не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172,173, 309 КПК України,слідчий суддя

УXВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000005 від 20.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. З ст. 358 КК України про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1