Номер провадження: 11-сс/813/382/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно в кримінальному проваджені №0000971 від 21.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме:

- автомобіль марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

Накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 - НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_7 ; довіреність на право користування автомобілем «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 видану на - ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , від 03.12.2022; ключ-брелок від вказаного транспортного засобу.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучені стороною обвинувачення під час проведення обшуку: автомобіль, марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на вказаний транспортний засіб НОМЕР_3 виданий на ім`я ОСОБА_7 , довіреність на право користування т/з на ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , від 03.12.2022, власником та фактичним користувачем яких є підозрювані у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , визнані речовими доказами, оскільки є всі підстави вважати, що могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Крім того, слідчий суддя взяв до уваги, що вищезазначений автомобіль є майном підозрюваного ОСОБА_7 , якому відповідно до ч.3 ст.332 КК України судом може бути призначене покарання у вигляді конфіскації майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власник майнаОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали та зазначає наступне:

- клопотання розглянуте за відсутності ОСОБА_7 та його захисника, які не були у встановленому законом порядку повідомлені про дату та час судового розгляду. Захисником подавалось до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження та відкладення судового розгляду провадження, однак слідчий суддя безпідставно відмовив у його задоволенні, що позбавило власника майна та його захисника можливості реалізації права на захист;

- арешт транспортного засобу, ключів та технічного паспорту, а також довіреності є безпідставним, оскільки вказане майно не відповідає критерію речових доказів, а в матеріалах провадження відсутні докази причетності цього майна до кримінального провадження. У повідомленні про підозру значиться інший автомобіль (гуманітарної допомоги), на який арешт не накладено, що вказує на упередженість органу досудового розслідування;

- арештоване майно не відповідає вимогам ст.98 КПК України та з ним не проводиться жодних слідчих дій та не зазначено як саме воно може бути використане в ході проведення досудового розслідування, а сама по собі конфіскація майна не може бути безумовною підставою для накладення арешту на майно, тим більш не теперішній час відсутній вирок щодо нього, а автомобіль був придбаний у шлюбі та є спільною сумісною власністю;

- вилучене майно не підлягатиме і спеціальній конфіскації, оскільки не відповідає ознакам, зазначеним у п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КПК України, оскільки здобуте на законних підставах, а ОСОБА_7 є добросовісним власником майна.

Крім того, апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки в судовому засіданні місцевого суду він та його захисник участі не приймали, 06.02.2024 року захисник отримав копію оскарженої ухвали, а 12.02.2024 року подана апеляційна скарга.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та він не потребує поновленню, з огляду на наступне.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається із матеріалів судової справи, 27.12.2023 року захисником ОСОБА_11 до слідчого судді подана заява про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та відкладення судового розгляду. Водночас того ж дня, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого без учасників судового розгляду, в тому числі підозрюваного ОСОБА_7 . Копія ухвали слідчого судді підозрюваному не надсилалась, 06.02.2024 року була надана за заявою захисника ОСОБА_11 від 10.01.2024 року під час ознайомлення з матеріалами судового провадження. Тобто, в даному випадку, строк на подання апеляційної скарги відраховувався з 06.02.2024 року та спливав 11.02.2024 року, що був вихідним днем. Власником майна ОСОБА_7 апеляційна скарга подана засобами поштового зв`язку 12.02.2024 року, тобто першого робочого дня, а тому строк зі зверненням з апеляційною скаргою не пропущений.

Заслухавши суддю-доповідача; власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до приписів ст.404 КПК України (далі КПК), рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Наведені норми процесуального закону узгоджуються з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Вказані положення також знайшли своє відображення в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, ч.10 ст.170 КПК визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку зокрема на рухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів судової справи СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2023 року за №0000971, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

16.10.2023 року, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання органу досудового розслідування та надано дозвіл на обшук автомобіля «Кіа» моделі К5, сірого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

28.10.2023 року, відповідно до протоколу обшуку, у ОСОБА_12 було вилучено автомобіль «Кіа» моделі «К5», сірого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 » - належить ОСОБА_7 , який на момент проведення обшуку перебував в користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 28.10.2023 року вилучений, під час обшуку, транспортний засіб визнаний речовим доказом та залишений на спец-майданчику, оскільки транспортний засіб належить підозрюваній осіб, яка організовувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

31.10.2023 року, ст. слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді, з погодженим прокурором ОСОБА_13 , клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 28.10.2023 року під час здійснення обшуку.

07.11.2023 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси винесено ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , про арешт майна автомобіля «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » на ім`я ОСОБА_7 , довіреність на право користування автомобілем марки «Кіа К5», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » про накладення арешту задоволено.

24.11.2023 року Одеським апеляційним судом скасовано ухвалу слідчого судді від 07.11.2023, якою накладено арешт на вказаний автомобіль, постановлену нову ухвалу, якою клопотання слідчого ОСОБА_9 повернуто на розгляд до суду першої інстанції, з метою розгляду іншим слідчим суддею.

22.12.2023 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси винесено ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , про арешт майна, а саме: автомобіля «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » на ім`я ОСОБА_7 , довіреність на право користування автомобілем марки «Кіа К5», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », в рамках вищевказаного кримінального провадження повернуто прокурору, надано 72 години для усунення недоліків.

25.12.2023 року ст. слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді, з погодженим прокурором ОСОБА_6 , клопотанням про накладення арешту на майно (з усуненими недоліками), яке вилучене 28.10.2023 року під час здійснення обшуку.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що метою арешту вище вказаного транспортного засобу є його збереження як речового доказу, недопущення незаконного відчуження, використання, розпорядження, запобігання спробам пошкодження, псування, знищення, перетворення, забезпечення, спеціальної конфіскації, а також конфіскації майна як виду покарання.

Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого та обставини, на які посилається останній, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що 28.10.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, яку 26.01.2024 року було змінено та повідомлено ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри, а також повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

При цьому, зі зміненого повідомлення про підозру ОСОБА_7 , вбачається, що транспортний засіб «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та був вилучений 28.10.2023 року у підозрюваного ОСОБА_12 , використовувався як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується матеріалами проведених НСРД, а також допитом свідка ОСОБА_14 . Вказані обставини свідчать про те, що транспортний засіб дійсно був використаний для вчинення кримінального правопорушення та в подальшому може підлягати спеціальній конфіскації.

Таким чином, вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого від 28.10.2023 року про визнання та залучення в якості речових доказів.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 надавав вказаний транспортний засіб в оренду та сам особисто не був обізнаний про його використання під час вчинення кримінального правопорушення спростовується доказами, долученими до клопотання.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту щодо відсутності доказів на підтвердження використання автомобіля, який належить ОСОБА_7 до даного кримінального провадження, спростовуються матеріалами кримінального провадження та повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри.

Посилання апелянта на те, що за результатами судового розгляду кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.332 КК України не передбачена спеціальна конфіскація, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки спеціальна конфіскація передбачена ст.96-1 КК України, а відповідно до приписів ч. 5 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Вищезазначений автомобіль належить підозрюваному ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, санкція якого передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Більш того, даному випадку, конфіскація майна є безальтернативною та підлягає обов`язковому застосуванню.

Доводи сторони захисту про розгляд клопотання слідчого без участі власника майна апеляційний суд бере до уваги, але зазначає, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Тобто, діючий КПК не забороняє розгляд клопотання за відсутності особи, яка була повідомлена про дату та час судового розгляду. При цьому, сторона захисту та ОСОБА_7 були сповіщені судом першої інстанції про дату та час судового розгляду.

Водночас підозрюваному забезпечено право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та можливість надати свої заперечення у суді апеляційної інстанції, чим останній скористався разом зі своїм захисником, але доказів на спростування висновків слідчого судді апеляційному суду не надав. Колегія суддів також звертає увагу, що оскаржена ухвала постановлена за результатами не першого розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, що свідчить про обізнаність власника майна стосовно порушеного органом досудового розслідування питання про накладення арешту на його майно.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та вмотивованою, а тому не підлягає скасуванню.

Істотних порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року, якою у кримінальному провадженні №0000971, щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України накладено арешт на автомобіль марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 - НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_7 ; довіреність на право користування автомобілем «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 видану на - ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , від 03.12.2022; ключ-брелок від вказаного транспортного засобу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4