Справа № 461/2583/24
Провадження № 1-в/461/62/24
У Х В А Л А
02.04.2024 року. м. Львів
Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
представника пробації ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові подання провідного інспектора Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у ОСОБА_6 у зв`язку із закінчення строків давності виконання обвинувального вироку, -
Провідний інспектор Галицького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_5 , звернувся до суду з поданням, погодженим начальником Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_7 про звільнення про звільнення від відбування покарання у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням за вироком Галицького районного суду м. Львова від 17.11.2015 року.
В обґрунтування подання покликається, на те, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у 30 годин громадських робіт. Засудженому 13.01.2016 року скеровано виклик до кримінально виконавчої інспекції для постановки на облік. А також 05.02.2016 року надіслано подання про здійснення приводу засудженого до Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області. Згідно рапорта інспектора Галицького ВП м.Львова у Львівській області привід засудженого не відбувся, оскільки під час виходу на адресу двері квартири ніхто не відчинив, а сусіди повідомили, що ОСОБА_6 може знаходитися у іншому місці. В подальшому 22.06.2016 року здійснено першочергові розшукові заходи щодо місця перебування засудженого. 23.03.2016 року на адресу Львівської місцевої прокуратури №1 скеровано подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 на підставі ч.2 ст. 389 КК України. Цього ж дня до Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області надіслано подання про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів. 30.08.2018 року ОСОБА_6 розшукано та доставлено до уповноваженого органу з питань пробації де він був ознайомлений з порядком відбування покарання та обов`язками, покладеними на нього судом. Згідно пояснення засудженого, останній повідомив про нове місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Цього ж дня працівниками органу пробації надіслано запит для перевірки місця проживання ОСОБА_6 . Однак його нове місце проживання не підтвердилось. В подальшому ОСОБА_6 не з`являвся до уповноваженого органу з питань пробації, після цього 08.05.2018 року здійснено повторно першочергові розшукові заходи. До Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області 20.08.2018 року надіслано подання про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів. Згідно повідомлення Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області на ОСОБА_6 заведено оперативно розшукові заходи в межах ОРС №4100118 від 29.08.2018 року. Станом на 26.03.2024 року засудженого не розшукано.
Прокурор у судовому засіданні вимоги подання підтримав повністю, просив таке задовольнити.
Інспектор Галицького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_8 у судовому засіданні вимоги подання підтримав повністю.
Засуджений ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та мі це розгляду справи.
Стаття 539 ч.5 п.2 КПК України передбачає, що неприбуття в судове засідання осіб які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання(подання),не перешкоджає проведенню судового розгляду,крім випадків,коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Оскільки розгляду клопотання не погіршує становища засудженого, суд вважає за можливе розглядати клопотання у його відсутності.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши подання органу пробації, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що подання необхідно задовольнити.
Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Судом встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у 30 годин громадських робіт.
13.01.2016 року ОСОБА_6 скеровано виклик до кримінально виконавчої інспекції для постановки на облік.
05.02.2016 року надіслано подання про здійснення приводу засудженого ОСОБА_6 до Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області
Згідно рапорта інспектора Галицького ВП м.Львова у Львівській області ОСОБА_9 привід засудженого не відбувся, оскільки під час виходу на адресу двері квартири ніхто не відчинив, а сусіди повідомили, що ОСОБА_6 може знаходитися у іншому місці.
23.03.2016 року на адресу Львівської місцевої прокуратури №1 скеровано подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 на підставі ч.2 ст. 389 КК України.
23.03.2016 року до Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області надіслано подання про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів.
30.08.2018 року ОСОБА_6 розшукано та доставлено до уповноваженого органу з питань пробації де він був ознайомлений з порядком відбування покарання та обов`язками, покладеними на нього судом. Згідно пояснення засудженого, останній повідомив про нове місце проживання, а саме: АДРЕСА_1
В подальшому ОСОБА_6 не з`являвся до уповноваженого органу з питань пробації, після цього 08.05.2018 року здійснено повторно першочергові розшукові заходи. До Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області 20.08.2018 року надіслано подання про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів.
Згідно повідомлення Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області на ОСОБА_6 заведено оперативно розшукові заходи в межах ОРС №4100118 від 29.08.2018 року. Станом на 26.03.2024 року засудженого не розшукано.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Згідно ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин, застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас, засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд приходить до наступного.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що не відбування покарання у виді штрафу та ухилення від відбування покарання у виді штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).
Суд зауважує, що жодних даних про ухилення засудженого від відбування покарання суду не надано, з дня набрання вироку суду законної сили засуджений ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання не притягувався, обвинувальний вирок відносно останнього за ухилення від відбування покарання на підставі ст. 389 КК України в матеріалах подання відсутній, отже, немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
З огляду на викладене, суду не надано достовірних доказів того, що засуджений ухилявся від відбуття покарання у виді громадських робіт, а висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак, враховуючи те, що ОСОБА_6 після засудження до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, місце реєстрації не змінював, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, тому суд приходить до висновку, що строки виконання вироку, визначені ст. 80 КК України, закінчились.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про можливість звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.
На підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України, керуючись ст.539 КПК України, суд,-
провідного інспектора Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у ОСОБА_6 у зв`язку із закінчення строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Дрогобицького міськрайонного суду м.Львова від 17.11.2015 до покарання у виді 80 годин громадських робіт, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготволений 02.04.2024 року.

Суддя ОСОБА_1