Справа № 450/2651/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/543/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2024 року про накладення арешту на майно,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідча СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 , звернулась з клопотанням до слідчого судді, в якому просила накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий № :01:002:0017, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони її відчуження до прийняття рішення у кримінальному провадженні..

Клопотання мотивувала тим, що посадові особи Зимноводівської сільської ради, зловживаючи владою та службовим становищем, протиправно розпорядилися частиною земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та перебувала у постійному користуванні ВАТ «Завод нестандартного обладнання». Так, рішенням № 46 від 09 квітня 1998 року Зимноводівської сільської Ради народних депутатів, ВАТ «Завод нестандартного обладнання» у постійне користування надана земельна ділянка площею 2,7 га на території Львівської обл., Пустомитівського (Львівського) р-ну, с. Зимна Вода, вул. Львівська, 3. 16 червня 1998 року ВАТ «Завод нестандартного обладнання» отримано Державний акт серії І-ЛВ № 003591 на право постійного користування вказаною земельною ділянкою, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №37. 16 березня 2004 року на підставі договору дарування ПП «Світлиця» подарувало ОСОБА_9 3/50 частини будівлі цілісного майнового комплексу, який розташований за цією ж адресою. Крім цього, на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2006 року, укладеного між Зимноводівською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , остання придбала земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий № :01:002:0017, за адресою АДРЕСА_1 . Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку виданий 23 жовтня 2008 року. Однак, дана земельна ділянка не вилучалася у попереднього користувача ВАТ «Завод нестандартного обладнання» у встановленому законодавством порядку. Таким чином, вищезгадана земельна ділянка, яка продана у власність ОСОБА_9 на підставі рішення Зимноводівської сільської ради № 565 від 21 жовтня 2005 року та може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на вказане, з метою забезпечення запобігання можливості приховування, перетворення, передачі, відчуження і збереження майна, що в подальшому унеможливить проведення ряду слідчих дій та встановлення всіх обставин події, просив клопотання задовольнити.

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2023 року задоволено клопотання слідчої СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий № :01:002:0017, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_9 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони її відчуження до прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Роз`яснено власнику майна ОСОБА_9 , право звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту у випадках, передбачених ст. 174 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_11 (спадкоємець (чоловік) ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2024 року про накладення арешту на земельну ділянку кадастровий № :01:002:0017, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Вважає, що ухвала слідчого базується на припущеннях та ухвалена з порушенням норм КПК України , порушенням прав власника майна.

Наголошує, що власник майна чи його дружина не є особами, стосовно яких здійснюється досудове розслідуванням, факту неправомірного набуття права власності на ділянку не встановлено, жодних судових позовів, щодо даної ділянки на протязі 18 років не було заявлено ВАТ «Завод нестандартного обладнання». ОСОБА_9 , вільно користувалася даною ділянкою, там знаходиться об`єкт нерухомого майна, право на яке ніким не оскаржується.

Зазначає, що закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України.

Повідомляє, що в ухвалі слідчого судді не зазначено обставин, які підтверджують, що не застосування заборони користування та розпоряджання майном призведе до приховування чи псування майна. Слідчим суддею не зазначено, яким чином земельна ділянка може бути використана як доказ в кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що арештоване майно не відповідає критеріям речового доказу, застосування арешту на майно є неефективним та не співмірним обмеженням права власності добросовісного набувача.

Повідомляє, що слідчим не надано доказів, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, в ухвалі слідчого судді відсутні відомості про повідомленя про підозру в даному кримінальному провадженні будь яким особам.

У судове засідання з розгляду даної апеляційної скарги прокурор ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення такого, не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що неявка прокурора не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника власника майна на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінального протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалами клопотання встановлено, що слідчим відділенням ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000177 від 27 березня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи Зимноводівської сільської ради, зловживаючи владою та службовим становищем, протиправно розпорядилися частиною земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та перебувала у постійному користуванні ВАТ «Завод нестандартного обладнання». Так, рішенням № 46 від 09 квітня 1998 року Зимноводівської сільської Ради народних депутатів, ВАТ «Завод нестандартного обладнання» у постійне користування надана земельна ділянка площею 2,7 га на території Львівської обл., Пустомитівського (Львівського) р-ну, с. Зимна Вода, вул. Львівська, 3.

16 червня 1998 року ВАТ «Завод нестандартного обладнання» отримано Державний акт серії І-ЛВ № 003591 на право постійного користування вказаною земельною ділянкою, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №37.

16 березня 2004 року на підставі договору дарування ПП «Світлиця» подарувало ОСОБА_9 3/50 частини будівлі цілісного майнового комплексу, який розташований за цією ж адресою. Окрім цього, на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2006 року, укладеного між Зимноводівською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , придбала земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий № :01:002:0017, за адресою АДРЕСА_1 . Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку виданий 23 жовтня 2008 року. Однак, дана земельна ділянка не вилучалася у попереднього користувача ВАТ «Завод нестандартного обладнання» у встановленому законодавством порядку. Таким чином, вищезгадана земельна ділянка, продана у власність ОСОБА_9 на підставі рішення Зимноводівської сільської ради № 565 від 21 жовтня 2005 року.

29 травня 2023 року постановою слідчої ОСОБА_12 , вказану вище земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000177.

22 березня 2024 року слідча СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно.

25 березня 2024 року слідчим суддею Пустомитівського районного суду Львівської області задоволено клопотання слідчої СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно

Перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчої про накладення арешту на майно. Кримінальне провадження внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, майно, на яке в клопотанні слідча просить накласти арешт, відповідно до постанови слідчої визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, є речовими доказами в розумінні положень КПК України. З метою забезпечення збереження речових доказів, майно повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, тому у слідчого судді було достатньо підстав для накладання арешту на це майно.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідча просить накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми не враховані апелянтом в його доводах, що вказує на необґрунтованість апеляційних вимог в цій частині.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що майно не відповідає критеріям речових доказів, та слідчим не доведено необхідність арешту такого майна, є безпідставними, оскільки встановлені фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речового доказу, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК).

«Обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» /Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, заява №42310/04).

Використане законодавцем у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК формулювання «існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості», якщо його порівняти із формулюванням «наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення», яке наведено у ч. 2 ст. 177 КПК, вказує на те, що для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна достатньо, щоб сторона обвинувачення довела не факт повідомлення певній особі про підозру, а лише наявність відомостей, котрі можуть свідчити про сам факт вчинення кримінального правопорушення. Оскільки, на відміну від ч. 2 ст. 177 КПК, у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК не зазначено про вчинення злочину особою, а лише вказано про його вчинення.

В оскаржуваній ухвалі та клопотанні про накладення арешту на майно, із посиланням на докази, наведено відомості, котрі, на думку колегії суддів, можуть переконати особу, яка не зацікавлена у результатах розгляду цієї справи (об`єктивний спостерігач) у тому, що були вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України.

Що стосується доводів апелянта, що ОСОБА_9 не має жодного відношення до кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Доводи апелянта, що закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі мають формальний характер та не спростовують обставин, які встановлені в ході досудового розслідування.

Покликання апелянта на те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності власника майна не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки при накладенні такого враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав власника майна. Окрім того, накладення арешту на майно не припиняє права власності особи та інших майнових прав, а лише тимчасово обмежує їх.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, було враховано наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту, а тому обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 не спростовують висновків слідчого судді.

Ураховуючи вищезазначене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог та скасування ухвали слідчого судді Пустомитіського районного суду Львівської області від 25 березня 2024 року немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2024 року про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4