Справа № 740/3382/24
Провадження № 1-кс/740/542/24
УХВАЛА

30 травня 2024 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні від 29 травня 2024 року № 0000422 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

У поданому 29 травня 2024 року до суду клопотанні ставиться питання про накладення арешту на майно, а саме автомобіль сірого кольору, марки Audi, моделі A4, рік випуску 2005, р. н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 28.05.2024 до Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 28.05.2024 у період часу з 19 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв. поблизу бази відпочинку «Купайла», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , невідомі особи шляхом пошкодження даху проникли в автомобіль, звідки викрали грошові кошти в сумі близько 20 000 доларів США. 28.05.2024 у період часу з 23 год. 17 хв. по 29.05.2024 00 год. 25 хв. під час огляду місця події, поблизу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » виявлено та вилучено транспортний засіб - автомобіль сірого кольору, марки Audi, моделі A4, рік випуску 2005, р. н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Під час огляду автомобіля виявлено та вилучено за допомогою чорної дактилоскопічної плівки сліди структури матеріалів на зовнішній поверхні скла дверей водія та на внутрішніх панелях салону автомобіля в зоні заднього підлокітника (отвору в сидінні з салону до багажнику), змиви на марлеву матерію з керма підлокотника між передніми сидіннями, з кришки бардачка переднього торпеду, з поверхні підлокотника заднього сидіння та пластикового отвору в задньому сидінні. Також за допомогою липкої прозорої стрічки вилучено сліди папілярних узорів на внутрішній поверхні скла дверей водія та скла дверей пасажира.

Відомості за цим фактом 29.05.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422, визначено попередню кваліфікацію за ч. 4 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування.

29.05.2024 слідчим винесено постанову про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання, а саме автомобіля сірого кольору, марки Audi, моделі A4, рік випуску 2005, р. н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який залишив на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, сліди структури матеріалу, таблиця зі слідами папілярних узорів, змиви.

Як потерпілого допитано ОСОБА_5 , який повідомив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 він є власником автомобіля сірого кольору, марки Audi, моделі A4, рік випуску 2005, р. н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , та обставини, що мали місце 28.05.2024 щодо крадіжки грошових коштів з автомобіля.

З метою збереження речових доказів, а саме транспортного засобу сірого кольору, марки Audi, моделі A4, рік випуску 2005, р. н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , у незмінному стані, забезпечення можливості його експертного дослідження та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, слідчий просив накласти арешт на вказане майно. Також просив розглянути клопотання в його відсутність.

Власник майна - ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання в його відсутність, заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що слідчий на цей час провів усі необхідні слідчі дії щодо фіксування слідів злочину, пов`язаних з автомобілем, до того ж у клопотанні слідчий не зазначив, які ще слідчі дії необхідно здійснити щодо автомобіля. Зауважив, що накладення арешту на автомобіль становитиме для нього додаткове обмеження, оскільки транспортний засіб є його єдиним засобом пересування, необхідний для його власної діяльності та через стан здоров`я. Крім того, через пошкоджений дах до салону автомобіля може затекти вода, що призведе до його псування.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Із витягу з ЄРДР № 0000422 убачається, що 28.05.2024 до Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 28.05.2024 у період часу з 19 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв. поблизу бази відпочинку «Купайла», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , невідомі особи шляхом пошкодження даху проникли в автомобіль, звідки викрали грошові кошти в сумі близько 20 000 доларів США.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 автомобіль сірого кольору, марки Audi, моделі A4, рік випуску 2005, р. н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області від 29 травня 2024 року автомобіль сірого кольору, марки Audi, моделі A4, рік випуску 2005, р. н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні.

Арештом майна, за змістом ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України с лідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У ст. 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормативно визначеними властивостями доказів є їх належність, допустимість та достовірність. Доктринально визнаними елементами кримінального процесуального доказування, що становлять єдиний нерозривний процес, є: отримання доказів (активна цілеспрямована пізнавально-практична й розумова діяльність суб`єктів доказування, яка складається з окремих взаємозалежних та взаємовпливових елементів пошуку, виявлення (встановлення), а при необхідності, вилучення фактичних даних та їх джерел та перевірки, оцінки фактичних даних і їх джерел, їх процесуального оформлення (закріплення) й власне надання фактичним даним та їх джерелам уповноваженими суб`єктами кримінального процесу значення певного доказу у кримінальному провадженні); використання доказів (практична процесуальна та розумова діяльність, що полягає в оперуванні доказами, у встановленні на їх підставі обставин, що мають значення для кримінального провадження, в обґрунтуванні доказами своєї правової позиції сторонами кримінального провадження, в обґрунтуванні відповідних процесуальних рішень уповноваженими суб`єктами, у тому числі й для перевірки вже отриманих доказів та для отримання нових доказів тощо).

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п. 42 рішення від 22 вересня 1994 року у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France); п. 49 62 рішення від 10 травня 2007 року у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

З урахуванням вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Зі змісту клопотання вбачається, що під час огляду транспортного засобу, на який слідчий просить накласти арешт, виявлено та вилучено сліди структурних матеріалів, змиви, сліди папілярних узорів, тобто проведено певні слідчі дії щодо фіксації обставин кримінального правопорушення.

У поданому до суду клопотанні слідчий не обґрунтував необхідності проведення подальших слідчих дій із зазначеним автомобілем та подальшого його утримання на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів відділу поліції.

З урахуванням правової кваліфікації вказаного кримінального провадження, відомостей з витягу з ЄРДР та обставин, указаних у клопотанні, зокрема, проведення слідчих дій щодо фіксації обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що мета накладення арешту не потребує втручання у права власника майна.

Слідчим не наведено, з яких підстав власник має бути настільки обмежений у своєму праві мирно володіти належним йому майном транспортним засобом. У вказаному випадку застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту не виправдовує втручання у права та інтереси власника майна, який до того ж є потерпілим у цьому кримінальному провадженні і заперечує проти накладення арешту на майно.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 170 - 173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні від 29 травня 2024 року № 0000422 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1