НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

03 травня 2024 року Справа № 322/288/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцьк Волинської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , має середню-спеціальну освіту, одружений, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

Солдат ОСОБА_4 на момент вчинення злочину проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді номера обслуги 1 гармати 3 батареї артилерійського дивізіону.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Проте, в порушення вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв та вибухових речовини без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», займаючи посаду номера обслуги 1 гармати 3 батареї артилерійського дивізіону, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, без передбаченого законом дозволу, в середині жовтня 2023 року, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, придбав предмети, які згідно з висновком судової комплексної хіміко-вибухо-технічної експертизи визнані як:

1. Основні метальні заряди до мінометних мін промислового виготовлення військового призначення у кількості 3 шт., які відносяться до вибухових пристроїв, містять в собі вибухову речовину двохосновного нітроцелюлозного (бездимного) пороху з вмістом активного компоненту нітрогліцерину, стабілізатору дифеніламіну, придатні для здійснення вибухів при утворенні необхідних для цього умов;

2. Одноосновний нітроцелюлозний бездимний порох марки «9/7» масою 523 г, який до вибухових пристроїв не відноситься, являється метальною вибуховою речовиною масою 523 г, придатний для здійснення вибуху при утворені необхідних для цього умов;

3. Корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, який до вибухових пристроїв не відноситься, містить в собі заряд бризантної вибухової речовини тротил, масою 50-56 г; заряд придатний для здійснення вибуху та руйнування корпусу з утворенням характерних осколків, при наявності засобу підриву (ініціювання вибуху) або при утворені необхідних для цього умов;

4. Додаткові детонатори мін серії ТМ-62 військового призначення, промислового виготовлення, у кількості 2 шт., які до вибухових пристроїв не відносяться, містять в собі заряди бризантної вибухової речовини тротил, придатні для здійснення вибухів, при наявності засобів підриву (ініціювання вибуху) або при утворені необхідних для цього умов;

5. Бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійними вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху), містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1г, азид свинцю масою 0,2г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1г кожен, та який відповідно до висновку судової комплексної хіміко-вибухо-технічної експертизи, придатний для здійснення вибуху.

Усвідомлюючи, що вищезазначені предмети є вибуховими пристроями та містять вибухові речовини, ОСОБА_4 , маючи умисел на зберігання вибухових пристроїв та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, залишив при собі вказані предмети, які в подальшому зберігав при собі.

В подальшому, 30 жовтня 2023 року, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання вибухових пристроїв та вибухових речовин, не маючи передбаченого законом дозволу, незаконно переніс вищезазначені: 1. Основні метальні заряди до мінометних мін промислового виготовлення військового призначення у кількості 3 шт., які відносяться до вибухових пристроїв, містять в собі вибухову речовину двохосновного нітроцелюлозного (бездимного) пороху з вмістом активного компоненту нітрогліцерину, стабілізатору дифеніламіну, придатні для здійснення вибухів при утворенні необхідних для цього умов; 2. Одноосновний нітроцелюлозний бездимний порох марки «9/7» масою 523 г, який до вибухових пристроїв не відноситься, являється метальною вибухової речовиною масою 523 г, придатний для здійснення вибуху при утворені необхідних для цього умов; 3. Корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, який до вибухових пристроїв не відноситься, містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою 50-56 г; заряд придатний для здійснення вибуху та руйнування корпусу з утворенням характерних осколків, при наявності засобу підриву (ініціювання вибуху) або при утворені необхідних для цього умов; 4. Додаткові детонатори мін серії ТМ-62 військового призначення, промислового виготовлення у кількості 2 шт., які до вибухових пристроїв не відносяться, містять в собі заряди бризантної вибухової речовини тротил, придатні для здійснення вибухів, при наявності засобів підриву (ініціювання вибуху) або при утворені необхідних для цього умов; 5. Бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійними вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху), містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1г, азид свинцю масою 0,2г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1г кожен, та який відповідно до висновку судової комплексної хіміко-вибухо-технічної експертизи, придатний для здійснення вибуху, до автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому зберігав вказані вибухові пристрої та вибухові речовини до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції 30 жовтня 2023 року, о 19 годині 08 хвилин, під час огляду місця події на 83 км автодороги «Павлоград-Токмак» поблизу смт. Новомиколаївка Запорізького району, Запорізької області.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, повністю визнав свою вину в пред`явленому обвинуваченні та обставини, викладені у обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, документів, що підтверджують розмір витрат на залучення експерта, а також висновків експерта та документів щодо речових доказів у справі. Учасники судового провадження проти зазначеного не заперечили. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановлено добровільність їх позицій, а також роз`яснено, що вони позбавляються права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що він дійсно за вищезазначених обставин придбав, носив та зберігав вищезазначені вибухові пристрої та вибухові речовини без передбаченого законом дозволу.

Дослідивши та оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та правильність кваліфікації дій обвинуваченого під час досудового розслідування.

При визначенні розміру покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, відсутні.

Суд також враховує те, що ОСОБА_4 має позитивні характеристики за місцем служби, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, отже не має схильності до вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищезазначене, данні про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі. Разом з цим, суд також дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся. Клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому під час судового розгляду не заявлялось.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Довідками Запорізького НДЕКЦ підтверджується розмір витрат на проведення експертизи у сумі 24630,40 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76, ч. 1 ст. 263 КК України, ст.ст. 100, 124, 349, 373 376, 393, 395, 532 КПК України, суд

ухвалив:

1. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

2. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

3. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, щодо засуджених військовослужбовців здійснюється командирами військових частин.

4. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму витрат на залучення експерта в розмірі 24630,40 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот тридцять гривень 40 коп.).

5. Речові докази у справі: залишки об`єктів дослідження знищити.

6. Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1