ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/1954/21

Провадження 1-кп/621/30/24

27 травня 2024 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

законний представник потерпілого ОСОБА_6

представник потерпілого адвокат ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_8

захисники - адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10

цивільний відповідач ПАТ «Страхова компанія «АРКС» - представник ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу №621/1954/21 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Білогірськ Автономної Республіки Крим, не одруженого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2018 року, близько 14 години 20 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по ґрунтовій дорозі, яка веде з міського пляжу м.Зміїв у напрямку вул.Адміністративної в м.Зміїв Харківської області. В цей час, у зустрічному напрямку, по вул.Адміністративній в м.Зміїв до міського пляжу рухався велосипедист ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проїзна частина виїзду з прилеглої території міського пляжу на вулицю Адміністративну в м.Зміїв Харківської області становила собою суху ґрунтову ділянку дороги горизонтального профілю. Дорожнє покриття для обох напрямків руху має ширину 3,9 метри.

Під час руху водій ОСОБА_8 , рухаючись з прилеглої до АДРЕСА_2 , не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на вул.Адміністративну, де допустив зіткнення автомобілю з велосипедистом ОСОБА_5 , внаслідок чого велосипедисту ОСОБА_5 були спричинені: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, саден, забиті рани, травматичний підшкірний крововилив у ділянці правої частини обличчя та правої скроневої ділянки голови; закрита тупа травма шиї з формуванням компресійного перелому тіла 5-го шийного хребця; закрита рана на фоні садна на лівій гомілці, садна на нижніх кінцівках, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-195/2019 від 27.12.2019 р., та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень розподіляються наступним чином: закрита тупа травма шиї з формуванням компресійного перелому тіла 5-го шийного хребця - це тяжке тілесне ушкодження, як небезпечне для життя (п.2.1.3. «е» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України №6 від 17 січня 1995 р.); закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, саден, забитих ран, травматичного підшкірного крововиливу в ділянці правої частини обличчя та правої скроневої ділянки голови; забита рана на фоні садна на лівій гомілці, кожне окремо - це легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.2. «а» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 р.); садна на нижніх кінцівках - це легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.2. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 р.)

У цій дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, де вказано:

п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напряму руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»

п. 10.2 - «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.»

Порушення п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 7/771 СЕ-20 від 17.06.2020 р., з технічної точки зору, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Дії ОСОБА_8 кваліфікуються як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за що передбачена кримінальна відповідальність за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_13 пред`явлено цивільний позов в кримінальному провадженні про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якому просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 та співвідповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», правонаступником якого є СК «АХА Страхування», матеріальну шкоду в сумі 20354,35 гривень та моральну шкоду в розмірі 500000,00 гривень, а також суму витрат на правову допомогу в сумі 7950,00 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою причетність до дорожньо-транспортної події 06.10.2018 року, внаслідок якого потерпілому ОСОБА_15 (Гринішину) було спричинено тілесні ушкодження, не оспорював, вказавши, що на момент події йому було лише 20 років і ДТП дійсно відбулося, в тому числі, й внаслідок його необережності та недостатнього водійського досвіду. Пояснив, що 06.10.2018 року, близько 14:00 години, йому зателефонував друг ОСОБА_16 , який попросив забрати його з міського пляжу в місті Зміїв Харківської області, куди він приїхав на автомобілі ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить його батькові. Керував автомобілем в тверезому стані. Повертаючись з пляжу по грунтовій дорозі, під час виїзду на проїзну асфальтовану частину вулиці Адміністративна в місті Зміїв, він побачив велосипедиста ОСОБА_15 ( ОСОБА_17 ), який вже був на дуже короткій відстані від його автомобілю. Він одразу ж почав гальмувати, однак зіткнення відбулося, велосипедист вдарився у лобове скло, після чого впав на землю. Він ( ОСОБА_14 ) одразу ж з ОСОБА_18 вийшли з машини, запитали в потерпілого про його стан. Потерпілий відповів, що болить дуже нога. В цей час якась жінка викликала «швидку допомогу», після приїзду якої він допоміг погрузити потерпілого на ноші, а потім чекав приїзду працівників поліції. Під час проведення досудового розслідування добросовісно виконував всі вимоги працівників поліції, приймав участь в слідчих діях та керувався порадами адвоката та батьків, оскільки був дуже молодим і самостійно рішення не приймав. Адвокат радив відшкодовувати шкоду потерпілому виключно за чеками, спілкувалися з матір`ю потерпілого його батьки. На даний час він самостійно працює, усвідомив наслідки вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, повністю відшкодував матеріальну шкоду, а саме: вартість пошкодженого велосипеду та вартість лікування, заявлені в цивільному позові. Вимоги в частині спричиненої моральної шкоди визнає частково, оскільки вважає заявлену суму надто високою й надмірною для нього, але погоджується її сплатити в розмірі, визначеному судом. Щиро просить вибачення в потерпілого та його матері, та не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі, врахувавши його молодий вік на момент події, відсутність будь-якого умислу на вчинення злочину, та жодного вчинення кримінальних чи адміністративних правопорушень як до події , так і на момент судового розгляду.

Захисник ОСОБА_19 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений ОСОБА_14 ніколи не оспорював своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, однак сторона захисту завжди мала обґрунтований сумнів щодо визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_15 (Гринішину), внаслідок ДТП.

Зазначив, що згідно наявної медичної документації, після події ДТП 06.10.2018 року, потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні до 22.10.2018 року, тобто 16 діб, не висловлював скарг на біль в області шиї, і діагноз про перелом тіла 5-го шийного відділу хребця йому не встановлювали. Через 2 місяці після ДТП, 03.12.2018 року, за результатом комп`ютерної томографії, в потерпілого було виявлено КТ-ознаки переднього хрящового вузла тіла С5 хребця (травматичного характеру), що означає, що такий вузол міг утворитися внаслідок травми, отриманої як до, так і після ДТП. Проведена комплексна судово-медична експертиза № 08-195/2019 зазначила, що достовірно судити про строки травми не вважається можливим. При цьому, медична документація, на підставі якої проводилися всі судово-медичні експертизи, стороні захисту не відкривалася, а отже вказаний висновок комплексної судово-медичної експертизи не можна вважати допустимим доказом.

Крім того, вказав, що слідчими органами порушено строки досудового розслідування, встановлені статтею 219 КПК України, а отже дане кримінальне провадження має бути закрито на підставі пункту 10 ч.1 статті 284 КПК України в зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.

Допитаний в судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_13 пояснив, що 06.10.2018, приблизно з 13.00 по 14.00 годину, він їхав на велосипеді по вул. Адміністративній в місті Зміїв від пам`ятника ім. Шевченка по правій стороні дороги в напрямку міського пляжу. Дорога мала уклін з гори вниз, і біля примикання асфальтованої дороги до грунтового покриття у нього відбулося зіткнення з автомобілем світлого кольору, який їхав йому назустріч. Авто, на його думку, рухалося швидко, чи гальмував водій, він не пам`ятає. Зазначив, що після зіткнення ненадовго втратив свідомість, а коли отямився - біля нього були люди, яких він не знав. Через деякий час приїхала «Швидка допомога». У лікарні йому зробили операцію, після чого проходив стаціонарне лікування, а потім постійні тривалі медичні обстеження в інших закладах. Через тривале лікування один рік навчання він не відвідував школу, займався дистанційно. Отримані травми спричинили йому сильні болі, він довго був знерухомлений. На момент ДТП йому було 14 років. На даний час навчається у виші, однак відновлення стану здоров`я не відбулося й до теперішнього часу, тому він постійно змушений обстежуватися та проходити профілактичне лікування.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 пояснила, що 06.10.2018, близько 13.00 години, її неповнолітній син ОСОБА_20 , поїхав на велосипеді до друзів на пляж. Через кілька хвилин зателефонувала вчителька та повідомила, що її сина збив автомобіль. Приїхавши на місце події біля міського пляжу в місті Зміїв Харківської області, вона побачила багато людей поруч з сином та «швидку допомогу», яка забрала їх до лікарні. Вона дуже переживала за життя сина, оскільки бачила, що в автомобіля від зіткнення з її дитиною було розбито лобове скло, а потім він впав на землю. В лікарні синові прооперували ногу, а потім перевели в нейрохірургію, де пролікувалися близько трьох тижнів. Знаходилися на обліку у травматолога та невролога. За цей час дзвонив батько обвинуваченого, питав про стан здоров`я сина, пропозицій матеріального характеру не було. На питання, чи будуть допомагати матеріально, батько обвинуваченого сказав: «Збирайте чеки.» Після ДТП дитина дуже страждала фізично, а також психологічно. Цілий рік син навчався за індивідуальною дистанційною програмою, звичний образ життя погіршився, він втратив друзів, нормальне життя. Отримані травми і на даний час нагадують про себе, син змушений постійно обстежуватися в медичних закладах та проходити профілактичні лікування. Вказана подія завдала моральної й матеріальної шкоди не тільки її синові, а й їй як матері, бо вона змушена довгі роки до теперішнього часу разом з ним їздити по лікарнях, проходити дорого вартісні обстеження.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснив, що близько 5 років тому, точної дати не пам`ятає, їхав зі своїм другом ОСОБА_22 з міського пляжу в сторону центру міста Зміїв на авто ВАЗ 21043, під керуванням ОСОБА_23 , а він сидів на передньому пасажирському сидінні. Алкоголь ні він, ні ОСОБА_14 не вживали. Назустріч з гори їхав з великою швидкістю велосипедист, молодий хлопець. Все сталося дуже швидко. Велосипедиста побачили на відстані 10-15 метрів, ОСОБА_24 гальмував, проте сталося зіткнення. Велосипедист від удару залетів на лобове скло, потім впав на землю. Вони вибігли з машини та запитали про стан хлопця, в якого був шок. Дочекалися «швидку допомогу», яку викликала якась жінка. Більше про обставини дорожньо-транспортної події пояснити нічого не може.

Окрім пояснень учасників справи та свідка ОСОБА_21 , на підтвердження провини обвинуваченого в судовому засіданні безпосередньо досліджені письмові докази, а саме:

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000901 від 07.10.2018 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 статті 286 КК України (т.3, а.с.2-3) ;

- постанову про перекваліфікацію складу злочину у кримінальному провадженні від 20.02.2020 (т.3, а.с.4);

- рапорт чергової частини відділу поліції від 06.10.2018 про отримання повідомлення служби «102» від лікарів бригади «швидкої допомоги» № 2905 про ДТП з травмованими (т.3, а.с.5);

- протокол огляду місця події від 06.10.2018, в ході якого зафіксовано обстановку на місця події, та зафіксовано механічні пошкодження транспортних засобів: автомобілю «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та велосипеду (т.3, а.с.6 -9);

- схема до протоколу огляду місця події з фото таблицею (т.3, а.с.10- 13);

- заява законного представника ОСОБА_25 та постанова про залучення в якості законного представника потерпілого від 14.12.2018 (т.3, а.с.14-16);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.04.2019 з потерпілим ОСОБА_6 , який на місці показав обставини дорожньо-транспортної події; та додатком схемою до нього (т.3, а.с.17-21);

- протокол проведення слідчого експерименту від 31.05.2019 з обвинуваченим ОСОБА_8 , який на місці показав обставини дорожньо-транспортної події; та додатком схемою до нього (т.3, а.с.22-25);

- ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2019 про проведення судової автотехнічної експертизи (т.3, а.с.26-27);

- Висновок судової автотехнічної експертизи №7/449 СЕ-19 від 24.05.2019, згідно якого:

?у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21043 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху.

?У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

?Водій автомобіля ВАЗ-21043, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти зіткненню з велосипедом виконанням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. (т.3, а.с.29-30)

- ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2019 про проведення судово-медичної експертизи (т.3, а.с.31);

- Висновок судово-медичної експертизи №12-14/73-Зм/19 від 20.05.2019 року неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , 2004 р.н., згідно якого у потерпілого мали місце: садна в області голови та обличчя праворуч; забита рана в області голови, садна в області лівої гомілки, забита рана в області лівої гомілки; закрита черепно-мозкова травма, у формі струсу головного мозку, що призвело до розвитку синдрому внутрішньочерепної лікворної гіпертензії, венозної дистензії, астено-невротичного синдрому та вегетативної дисфункції з ангіоспазмами, закритий компресійний перелом тіла 5-го шийного відділу хребта зі зміщенням. Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів з необмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, або по механізму удару-струсу, а вищевказані садна утворилися по механізму тертя-ковзання, і могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної події (наїзд на велосипедиста), у строк та при обставинах, вказаних в ухвалі судді.

По ступеню тяжкості: садна в області голови та обличчя праворуч, садна в області лівої гомілки, як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р).

По ступеню тяжкості забита рана в області голови, забита рана в області лівої гомілки; закрита черепно-мозкова травма, у формі струсу головного мозку, що призвело до розвитку синдрому внутрішньочерепної лікворної гіпертензії, венозної дистензії, астено-невротичного синдрому та вегетативної дисфункції з ангіоспазмами як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р).

По ступеню тяжкості закритий компресійний перелом тіла 5-го шийного відділу хребта зі зміщенням кваліфікується як СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесне ушкодження за тривалістю розладу здоров`я, характерне для цього виду травми та її тяжкості (згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р). (т.3, а.с. 32-33)

-Ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2019 про проведення комісійної судово-медичної експертизи з визначення тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, постановленої за клопотанням сторони захисту (т.3 а.с.34, 35-36) ;

-лист КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» від 23.12.2019, згідно якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поступив до дитячого травматологічного відділення 15.11.2018 року зі скаргами на біль у шийному відділі хребта, а повторно в порядку самозвернення -12.12.2018. Остаточний діагноз: закритий, що зростається, перелом тіла С5 хребця (т.3, а.с.37-38)

-Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 08-195/2019 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000901 від 07.10.2018, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 статті 286 КК України, за фактом спричинення тілесних ушкоджень гр.. ОСОБА_6 , 2004 р.н., згідно з яким у потерпілого мали місце наступні тілесні ушкодження:

?закрита черепно-мозкова травма, у формі струсу головного мозку, саден, забитих ран, травматичного підшкірного крововиливу в ділянці правої частини обличчя правої скроневої ділянки голови;

?забита тупа травма шиї з формуванням компресійного перелому тіла 5-го шийного хребця;

?забита рана на фоні садна на лівій гомілці, садна на нижніх кінцівках.

Встановлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворилися від дії твердих предметів (предмета), що не відобразили (відобразив) в даних ушкодженням своїх індивідуальних особливостей, за механізмом удару або удару-струсу, удару-тертя, і могли бути спричинені у строк, що зазначено в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи, а саме 06.10.2018. Наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли бути отримані в умовах ДТП, під час зіткнення велосипеда під його керуванням та автомобілем під керуванням ОСОБА_8 , як зазначено в ухвалі суду.

За ступенем тяжкості встановлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження розподіляються наступним чином:

?закрита тупа травма шиї з формуванням компресійного перелому тіла 5-го шийного хребця - це ТЯЖКЕ тілесне ушкодження, як небезпечне для життя (п.2.1.3 «е» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.);

?закрита черепно-мозкова травма, у формі струсу головного мозку, саден, забитих ран, травматичного підшкірного крововиливу в ділянці правої частини обличчя та правої скроневої ділянки голови, забита рана на фоні садна на лівій гомілці, кожне окремо це ЛЕГКІ тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.);

?садна на нижніх кінцівках це ЛЕГКІ тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.2 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.). (т.3, а.с.40-90)

Захисником ОСОБА_26 заявлено клопотання про визнання висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-195/2019 від 24.01.2020 року недопустимим доказом в зв`язку з НЕ відкриттям стороні захисту в порядку статті 290 КПК України медичної документації, яка стала підставою для проведення вказаної комісійної експертизи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що проведення вказаної комісійної судово-медичної експертизи проводилося саме за клопотанням сторони захисту, внаслідок чого була встановлено спричинення ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_13 та змінено правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому правопорушення.

До висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-195/2019 від 24.01.2020 року надано копії всієї медичної документації, включно з виписками з медичних амбулаторних та стаціонарних карт потерпілого ОСОБА_6 , енцефалографічних досліджень, мультидетекторної комп`ютерної томограми, тощо, на підставі яких проводилася вказана комісійна експертиза.

Аналогічні (ідентичні за змістом) копії медичної документації надані до матеріалів справи стороною обвинувачення та в судовому засіданні законним представником потерпілого, ознак підробки (зміни змісту) цих документів не встановлено, а отже наявні підстави вважати про відкриття цих матеріалів стороні захисту під час виконання вимог статті 290 КПК України (т.3, а.с. 92 115)

Згідно ч.1 статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Підстави визнання доказу недопустимими визначені статтями 87 88-1 КПК України, за змістом яких суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 статті 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Під час дослідження висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-195/2019 від 24.01.2020 року судом не встановлено вище наведених обставин, що свідчили б про істотне порушення прав людини і основоположних свобод, встановлених статтями 87-88-1 КПК України, в зв`язку з чим підстав для визнання цього висновку недопустимим доказом не встановлено.

-Постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 10.02.2020 (т.3, а.с.116-119);

-Висновок судової автотехнічної експертизи №7/771СЕ-20 від 17.06.2020 , згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-21043», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху.

В даній дорожній обстановці велосипедист ОСОБА_6 , повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.

В діях водія автомобіля «ВАЗ-21043», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , вбачаються невідповідність вимогам п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної події.

З причин , вказаних у дослідницькій частині висновку, відповісти на питання: «Чи убачаються в діях водія автомобіля «ВАЗ21043» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 та велосипедиста ОСОБА_6 невідповідності вимогам правил дорожнього руху, які знаходилися в причинному зв`язку з настанням ДТП?», у відношенні велосипедиста ОСОБА_6 не представилося можливим.

В умовах даної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21043», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 ,мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху. Для вказаних вимог у водія ОСОБА_8 не було перешкод технічного характеру.

З причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, відповісти на питання: «Чи мав водій автомобіля «ВАЗ-21043», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , та велосипедист ОСОБА_6 технічну можливість запобігти ДТП, якщо так, то яким чином?» у відношенні велосипедиста ОСОБА_6 не представилося можливим. (т.3, а.с.120-125)

-Постанова про призначення судової товарознавчої експертизи від 19.10.2020 (т.3, а.с.127);

-Висновок експерта за результатами товарознавчої експертизи №35 від 19.11.2020, згідно якого ринкова вартість велосипеду гірського типу марки «Specialized pitch Men 650 D. 2018», «L», станом на 06.10.2018 складає 17500,00 грн. Матеріальний збиток складає 1124,00 грн (т.3, а.с.128-135);

-Листи голови Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 09.11.2018, від 28.05.2019; від 28.07.2020 щодо віднесення статусів проїзної частини дороги вулиці Адміністративна та до міського пляжу (т.3, а.с.136- 144);

-Постанова про визнання речових доказів від 07.10.2018, якою автомобіль "ВАЗ-21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та велосипед "SPECCIALIZED" визнані речовими доказами в кримінальному провадженні №0000901 від 07.10.2018 (т.3, а.с.156);

-Ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.10.2018 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: - автомобіль "ВАЗ-21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_27 ; - велосипед "SPECCIALIZED", власником якого є ОСОБА_6 ; (т.3, а.с.157-158)

-розпискою ОСОБА_27 від 20.02.2019 про передачу автомобіля на зберігання (т.3, а.с.159);

Дослідивши повно, всебічно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, суд визнає досліджені в судовому засіданні докази належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми для ухвалення процесуального рішення по справі.

Щодо строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000901 від 07.10.2018 року та закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 статті 284 КПК України.

Захисник - адвокат ОСОБА_19 під час підготовчого судового засідання та судових дебатів просив закрити кримінальне провадження на підставі статті 284 КПК України, зазначивши, що кримінальне провадження №0000901 зареєстровано в ЄРДР за частиною 1 статті 286 КК України, тобто щодо нетяжкого злочину, а тому строк досудового розслідування до дня повідомлення особі про підозру становить не більше дванадцяти місяців. Вказане кримінальне провадження було закрито слідчим на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а 15.04.2019 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження було скасовано постановою прокурора, змінено правову кваліфікацію діяння з ч.1 на ч.2 статті 286 КК України. Захисник вважав, що строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні сплинув 07.10.2019 року, а тому ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_28 від 20.01.2020 року про продовження строку досудового розслідування до 6 місяців, а саме до 23.07.2020 року, постановлена після спливу визначеного законом строку, який згідно вимог абз.2 ч.5 статті 294 КПК України поновленню не підлягає. Посилаючись на право особи на розгляд справи щодо неї протягом розумного строку, порушення слідчим строків досудового розслідування, просив закрити кримінальну справу щодо ОСОБА_8 на підставі п.10 ч.1 статті 284 КПК України.

Під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту досліджені процесуальні документи досудового розслідування.

Як зазначалося вище, 06 жовтня 2018 року до чергової частини Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення служби «102» від лікарів бригади «швидкої допомоги» №2905 про ДТП з травмованими, що підтверджується відповідним рапортом (т.3, а.с.5);

Відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2018 року за № 0000901 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 статті 286 Кримінального кодексу України (т.3, а.с. 2)

Постановою ст.слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_29 від 28.12.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито в зв`язку з ненаданням потерпілим ОСОБА_30 медичної документації щодо отриманої травми, внаслідок чого неможливо встановити ступінь тілесних ушкоджень, отриманих при ДТП (т.4, а.с.81)

Постановою прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_31 від 15.04.2019 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено справу для проведення подальшого досудового розслідування (т.4, а.с.82)

15.04.2019 року постановою ст.слідчого В.Поліваного досудове розслідування по кримінальному провадженню відновлено (т.4, а.с.83);

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.01.2020 продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000901 від 07.10.2018 року до 23 липня 2020 року; (т.4, а.с.84)

Постановою ст.слідчого ОСОБА_29 від 20.02.2020 року змінено правову кваліфікацію складу злочину у кримінальному провадженні з частини першої на частину другу статті 286 КК України (т.3, а.с.4);

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.07.2020 строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000901 від 07.10.2018 року продовжено до 23 січня 2021 року (т.4, а.с.85)

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.01.2021 строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000901 від 07.10.2018 року продовжено до 23 липня 2021 року (т.4, а.с.86)

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000901 від 07.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, надійшов до Зміївського районного суду Харківської області 05 липня 2021 року (т.1, а.с.15)

Пунктом 10 частини першої статті 284 КПК України (в редакції на момент вчинення процесуальної дії) визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Згідно статті 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене:

1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу;

2) протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім;

3) протягом одного місяця - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому частиною другою статті 298-4 цього Кодексу;

4) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:

1) одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини третьої цієї статті;

2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні нетяжкого злочину;

3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею. Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.

Вирішуючи аналогічне клопотання сторони захисту під час підготовчого судового засідання 28.12.2021 року, суд зазначив, що 17 січня 2020 року ст.слідчий СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_32 звернувся до слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області з клопотанням про продовження строку в кримінальному провадженні №0000901, внесеному в ЄРДР за ч.1 статті 286 КК України, зазначивши, що строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні спливає 23 січня 2020 року, жодній особі повідомлення про підозру не вручалося, а в кримінальному провадженні необхідно провести ряд судових експертиз, в зв`язку з чим просив продовжити досудове розслідування на 6 місяців.

Правильність визначення слідчим спливу строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000901 від 07.10.2018 року була перевірена слідчим суддею на підставі доказів, доданих до клопотання про продовження строку досудового розслідування, в зв`язку з чим ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_28 від 20.01.2020 року вказане клопотання було задоволено та продовжено строк досудового розслідування до 6 місяців, тобто до 23.07.2020 року.

Ухвала слідчого судді від 20.01.2020, а також подальші ухвали слідчих суддів про продовження строку досудового розслідування в даному кримінальному провадженні є чинними, і в апеляційному порядку стороною захисту не оскаржувалися.

Відповідно до ч.2 статті 21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, підстав для закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України, судом не встановлено.

Щодо суті пред`явленого обвинувачення.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення, пояснюють мотиви його вчинення. Підстав для самообмови судом не встановлено.

Частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

За змістом статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху мають право, в тому числі, й на безпечні умови дорожнього руху.

Відповідно до ч.5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, крім іншого, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.5, 1.7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи.

Згідно пункту 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно пункту 10.2 Правил дорожнього руху, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, в порушення вимог пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та, виїжджаючи на дорогу, не дав дорогу велосипедисту ОСОБА_15 (Гринішину), що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Допущені обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху створило реальну загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху та перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді настання тяжких тілесних ушкоджень потерпілого.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 є винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, і його дії належить кваліфікувати за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

Щодо призначення покарання.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно з ч.2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до статті 65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень статті 12 Кримінального кодексу України, інкриміноване обвинуваченому правопорушення, передбачене ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Вказаний злочин, відповідно до ч.3 статті 25 Кримінального кодексу України, є вчиненим з необережності у формі кримінальної протиправної недбалості, коли особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, освіта вища, офіційно працює ФОП ОСОБА_33 на посаді «менеджер у сфері надання інформації», за місцем роботи характеризується позитивно, не одружений. (т.3, а.с.145-155, 216-217)

Згідно відповіді Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 24.05.2019 № 02-19/619, скарг, заяв чи інших компрометуючих матеріалів стосовно ОСОБА_8 до місцевої ради не надходило.

Згідно Вимоги УИПКП «102» ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до кримінальної відповідальності раніше не притягався. (т.3 а.с.145) На момент судового розгляду інших кримінальних чи адміністративних правопорушень не вчиняв.

Щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, суд враховує практику Верховного Суду, відповідно до якої, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. (Постанова ККС Верховного Суду № 199/6365/19).

Обвинувачений ОСОБА_14 в ході судового розгляду послідовно визнавав провину в інкримінованому злочині та висловлював осуд своєї протиправної поведінки, щирий жаль з приводу наслідків і готовність нести призначене покарання, просив вибачення у потерпілого та його законного представника, та до завершення судового розгляду повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, заявлену в цивільному позові, про що надав відповідні письмові докази. Зазначив також про наміри відшкодувати завдану моральну шкоду у визначеному судом розмірі.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_34 не заперечувала факту відшкодування матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, згідно статті 66 Кримінального кодексу України, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень статті 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Санкцією частини 2 статті 286 Кримінального кодексу України за порушення правил безпеки дорожнього руху, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання в межах, визначених санкцією ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України із застосуванням положень статті 75 цього ж Кодексу. При цьому вважав за необхідне застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення обвинуваченого права на керування транспортними засобами.

Представник потерпілого ОСОБА_34 погодилася з покаранням, запропонованим прокурором, однак вважала відсутніми підстави для застосування статті 75 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений просив при визначенні покарання не позбавляти його волі, щиро просив вибачення у потерпілого.

Захисник ОСОБА_19 , в разі незадоволення судом клопотання про закриття кримінального провадження, при призначенні покарання просив врахувати відомості про особу обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення з необережності майже 6 років тому у доволі молодому віці, й з тих пір жодних правопорушень не вчиняв, повністю відшкодував матеріальну шкоду, а тому має місце дійсне щире каяття, в зв`язку з чим виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Тому просив призначити мінімальне покарання в межах санкції інкримінованої статті з застосуванням ст.75 Кримінального кодексу України.

Враховуючи висловлені учасниками справи думки та вирішуючи питання про розмір покарання, що належить призначити обвинуваченому, суд керується загальними засадами призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, що повинно відповідати обставинам та характеру скоєного правопорушення, і бути необхідним і достатнім для виправлення винної особи.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справі про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При визначенні виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим з необережності, відомості про особу обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення 6 років тому у молодому віці, й з тих пір жодних правопорушень не вчиняв, повністю відшкодував матеріальну шкоду, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи безальтернативність виду покарання, передбаченого ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до ч.1статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Тобто, законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також врахувати можливість досягнення мети покарання без ізоляції обвинуваченого від суспільства.

З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його щире каяття та усвідомлення наслідків своєї протиправної поведінки, наявність міцних соціальних зв`язків, офіційне працевлаштування, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття призначеного покарання та без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

За таких обставин, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно положень статті 75 Кримінального кодексу України та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Крім того, санкцією ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України передбачено призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до статті 77 Кримінального кодексу України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

За змістом положень статті 55 Кримінального кодексу України, позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної Палати ККС ВС від 04.09.2023 у справі № 702/301/20 зазначив, що «внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями…Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання»

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Щодо цивільного позову.

Потерпілим ОСОБА_15 в підготовчому судовому засіданні заявлено цивільний позов до обвинуваченого та ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальної й моральної шкоди, завданої злочином, який прийнято до спільного розгляду з кримінальним провадженням.

В обґрунтування цивільного позову зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної події 06 жовтня 2018 року, спричиненої обвинуваченим ОСОБА_35 , потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи, наявними в матеріалах справи. Внаслідок отриманих травм потерпілий ОСОБА_36 (Гринішин) проходив тривалі лікування, а саме:

стаціонарне лікування в комунальному закладі охорони здоров`я « ІНФОРМАЦІЯ_5 », з 06 жовтня 2018 року по 22 жовтня 2018 року, історія хвороби № 25369;

стаціонарне лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча лікарня №5» Харківської міської ради з 05 листопада 2018 року по 26 листопада 2018 року, історія хвороби № 3801;

стаціонарне лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча лікарня №5» Харківської міської ради з 11 лютого 2019 року по 22 лютого 2019 року, історія хвороби №611;

стаціонарне лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча лікарня №5» Харківської міської ради з 19 грудня 2019 року по 30 грудня 2019 року, історії хвороби №4012;

стаціонарне лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча лікарня №5» Харківської міської ради з 05 серпня 2020 року по 19 серпня 2020 року, історія хвороби №1779.

Під час проходження стаціонарного та амбулаторного лікування були витрачені кошти на придбання медичних та спеціальних препаратів та засобів на суму щонайменше 14 474 грн 35 коп.

Крім витрат на лікування, позивачу завдана матеріальна шкода внаслідок пошкодження його велосипеду, вартість ремонту становить 5880,00 грн.

Крім матеріальної шкоди потерпілому завдана також моральна шкода, яка полягає в сильному фізичному болю та моральних стражданнях, викликаних порушенням нормального життєвого укладу, неможливістю відвідувати навчання у школі, спілкування з друзями, необхідністю постійного медичного обстеження. Вартість спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 500 000,00 Враховуючи викладене просить:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 20 354,35 грн;

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_13 компенсацію за спричинену внаслідок ДТП моральну шкоду в сумі 2400, 00 грн;

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 компенсацію за спричинену внаслідок ДТП моральну шкоду в сумі 497 599,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 7950,00 гривень» (т.1, а.с.47-82, т.3 а.с).

На підтвердження вимог цивільного позову, в судовому засіданні, окрім матеріалів кримінального провадження досліджено:

-виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 25369, № 3801, №4012, № 611, №1779, № 3069,

-довідку КНП «Зміївська центральна районна лікарня» про проведені посттравматичні обстеження й нагляд районними лікарями потерпілого ОСОБА_6 ;

-довідку про призначене лікування ОСОБА_37 з переліком ліків

-платіжну вимогу магазину «CanYon», згідно якої вартість ремонту пошкодженого велосипеду складає 5880,00 грн

Відповідно до Страхового полісу № АК/6557709, дійсного станом на 06.10.2018, цивільним відповідачем - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - застраховано цивільно-правову відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип В-1; (т.1, а.с.77)

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1996 року випуску, легковий універсал-В, є ОСОБА_27 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно водійського посвідчення серії НОМЕР_3 , обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на керування транспортними засобами категорії В.

Відповідно до ч.1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з приписами ч.5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 129 КПК України закріплює правила щодо вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, згідно яких, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу (якщо не прибув в засідання цивільний позивач), суд залишає позов без розгляду.

Згідно положень статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Відповідно до статті 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.10.2021 потерпілого ОСОБА_15 визнано цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_23 цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні. Залучено до участі у справі в якості цивільного відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», якому направлено копію позовної заяви з додатками та надано строк для подання відзиву на позов.

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» ОСОБА_38 надала заперечення проти позову та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», посилаючись на те, що відповідно до статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставною для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки строки представниками потерпілого для подання заяви про страхове відшкодування не дотримано, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказала також, що страхова компанія надсилала законному представнику неповнолітнього потерпілого ОСОБА_39 засобами поштового зв`язку листа з переліком документів, які необхідно надати для отримання страхової виплати, однак жодних дій потерпілою стороною вчинено не було. Під час судових дебатів, враховуючи наявність відомостей про повне погашення обвинуваченим матеріальної шкоди, яку в позові потерпілий просив стягнути зі страхової компанії, просила відмовити в задоволенні позову до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» в повному обсязі.

Представник потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_34 наполягала на задоволенні позову, з урахуванням здійснених обвинуваченим виплат з погашення матеріальної шкоди. Вимоги стосовно стягнення моральної шкоди підтримала в повному обсязі, зазначивши, що 06.10.2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждала неповнолітня 14-річна дитина, яка майже рік проходила численні стаціонарні лікування, відчуваючи біль і страждання. Потерпілий рік не відвідував школу, був позбавлений спілкування з друзями-однолітками та можливості вести звичайне життя. Моральні страждання відчувала й мати потерпілого, законний представник ОСОБА_40 , і все це неможливо навіть виразити в грошовому еквіваленті. Вимога в 500000,00 є справедливою компенсацією за спричинену злочином моральну шкоду, тому просила її задовольнити в повному обсязі. Просила також стягнути з обвинуваченого витрати на правову допомогу відповідно до розрахунку, наданого в судовому засіданні.

Прокурор підтримав цивільний позов в повному обсязі з урахуванням позиції потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_14 цивільний позов визнав частково та зазначив, що на момент завершення судового розгляду повністю сплатив суму матеріальної шкоди, визначену в позові, надавши відповідні розрахункові документи. Суму моральної шкоди вважав надто високою та просив зменшити розмір такого відшкодування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_19 просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди та в стягненні витрат на правову допомогу.

Заслухавши думки учасників справи, дослідивши докази в обґрунтування цивільного позову, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, винуватість у ньому ОСОБА_8 та причинний зв`язок між діями обвинуваченого з настанням наслідків у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 (Гринішину), а отже потерпілий має право на відшкодування шкоди, завданої йому цим злочином. При цьому, розмір такої шкоди має бути доведеним і підтвердженим належними й допустимими доказами.

Згідно ч.1 - ч.3 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, частиною першою статті 1195 Цивільного кодексу України встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, згідно якого фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадку страхування заподіювачем шкоди своєї цивільно-правової відповідальності, страховик несе відповідальність субсидіарно, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди. В першу чергу обов`язок з відшкодування шкоди у випадку страхування цивільно-правової відповідальності в межах страхового від шкодування виникає у страховика, з яким укладений відповідний договір страхування.

Відповідно до цього правового висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 03.10.2018 р. в справі № 760/15471/15-(провадження № 14-316цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 на момент вчинення ДТП була застрахована АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК«АРКС», що підтверджується наданим до матеріалів справи страховим полісом №АК/6557709 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т.1, а.с.77, а.с.159)

Згідно умов вказаного полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, підлягає відшкодуванню страховиком СК «АХА «Страхування», в межах 200 000,00 (двісті шістдесят) тисяч гривень; за шкоду, заподіяну майну потерпілого в межах 100 000,00 (сто тридцять тисяч) гривень. Сума франшизи складає 1 000,00 гривень.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статей 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що на момент постановлення вироку у справі та вирішення цивільного позову, майнова шкода, спричинена потерпілому в розмірі 20 354,35 грн, повністю відшкодована обвинуваченим ОСОБА_35 .

Вказана обставина представником потерпілого ОСОБА_41 не заперечувалася.

Крім того, згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1 статті 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно пунктів 5 та 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний Суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що злочинними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_15 дійсно завдана значна моральна шкода, яка полягає в глибоких емоційних та фізичних стражданням внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, що, окрім спричиненого фізичного болю, призвело до порушенням особистих життєвих та соціальних зав`язків, необхідності отримання сторонньої допомоги.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане позивачем обґрунтування та докази рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, тяжкості вимушених змін у житті позивача, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень, що, на думку суду, відповідає принципам розумності, співмірності й справедливості.

Згідно статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до умов укладеного обвинуваченим страхового полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, підлягає відшкодуванню страховиком ПрАТ «СК «АРКС» в межах 200000,00 (двісті тисяч) гривень, а отже моральна шкода, яка може бути стягнута зі страховика, становить 5% від цієї суми.

Разом з тим, відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення з цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» суми моральної шкоди в розмірі 2400,00 грн, вказана вимога заявлена в межах, обумовлених страховим полісом, вона підлягає задоволенню в повному обсязі.

Інша частина моральної шкоди, що присуджується судом на користь потерпілого, в розмірі 247600,00 (двісті сорок сім тисяч шістсот) гривень, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Щодо вимоги цивільного позивача ОСОБА_13 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_8 понесені судові витрати на правову допомогу, суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.1-ч.3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Потерпілим ОСОБА_15 заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 7950,00 гривень, згідно наданого в судовому засіданні розрахунку, що з урахуванням складності справи й тривалості судового розгляду з 05.07.2021 по 23.05.2024, є співмірним та обґрунтованим, а отже вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Інші процесуальні питання.

Запобіжні заходи в кримінальному провадженні не обиралися.

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0000901 від 07.10.2018, а саме: на автомобіль "ВАЗ-21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_27 , а також на велосипед "SPECCIALIZED", що належить ОСОБА_13 , накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.10.2018 - скасувати.

Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України, а саме вважати вилучені транспортні засоби повернутими законним володільцям згідно наявних розписок в матеріалах справи.

В провадженні наявні документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи:

- № 7/499 СЕ-19 від 24.05.2019 в розмірі 785,05 грн;

- №7/771СЕ-20 від 17.06.2020 в розмірі 1961,40 грн;

які належить стягнути з обвинуваченого в дохід держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, код 24060300, відповідно до вимог ч.2 статті 124 КПК України.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту проголошення даного вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 127, 128, 368-371, 373, 374, 392-393 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту проголошення даного вироку, а саме з 27 травня 2024 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», , на користь потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , моральну шкоду, спричинену злочином, в розмірі 2400,00 (дві тисячі чотириста) гривень

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , моральну шкоду, спричинену злочином, в розмірі 247600,00 (двісті сорок сім тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати на правничу допомогу в розмірі 7950,00 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0000901 від 07.10.2018, а саме: на автомобіль "ВАЗ-21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_27 , а також на велосипед "SPECCIALIZED", що належить ОСОБА_13 , накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.10.2018 - скасувати.

Речові докази у справі, а саме: автомобіль "ВАЗ-21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_27 , та велосипед "SPECCIALIZED", що належить ОСОБА_13 - вважати повернутими законним володільцям згідно наявних розписок в матеріалах справи.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз:

- № 7/499 СЕ-19 від 24.05.2019 в розмірі 785,05 грн;

- №7/771СЕ-20 від 17.06.2020 в розмірі 1961,40 грн;

в загальній сумі 2746 (дві тисячі сімсот сорок шість) грн 45 коп., в дохід держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, код 24060300, відповідно до вимог ч.2 статті 124 КПК України.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Вирок складено і проголошено 27 травня 2024 року.

Суддя ОСОБА_42