Справа № 204/5400/22
Провадження № 1-кп/204/233/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000063, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2022, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України. Існує ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може виїхати за межі країни або іншим чином переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що у подальшому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, унеможливить притягнення останнього до встановленої законом відповідальності. З огляду на санкцію ч. 1 ст. 111 КК України обвинувачений може вчинити дії, спрямовані на знищення документів, які стосуються кримінального провадження. Також, отримавши доступ до матеріалів кримінального провадження та перебуваючи на волі, обвинувачений може розголосити відомості досудового розслідування, що в подальшому перешкоджатиме виконанню необхідних дій у кримінальному провадженні. Продовження строку дії запобіжного заходу попередить можливий незаконний вплив обвинуваченого на свідків. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не є доцільним та можливим, оскільки не зможе запобігти уникненню вищезазначених ризиків. Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому відповідає суспільному інтересу, так як кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності за вчинення особливо тяжких злочинів.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив суд відмовити у його задоволенні.

Обвинувачений у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначивши, що 04.06.2024 відбувся ракетний обстріл, перебування в ДУВП є ризикованим та небезпечним.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. На даний час ризики, які раніше були враховані при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої відповідно. Державна зрада є тяжким злочином проти основ національної безпеки України. Розуміючи тяжкість і невідворотність покарання, у разі визнання його винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може переховуватися від суду, у тому числі на території агресора-Російської Федерації в умовах воєнного стану. Крім того існує ризик, що обвинувачений, у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може продовжити кримінальне правопорушення та/або вчинити інше правопорушення, у тому числі спрямоване проти основ національної та громадської безпеки у період воєнного стану. Також наявна імовірність, що перебуваючи на свободі обвинувачений може знищити, сховати або спотворити, будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також розголосити відомості досудового розслідування керуючись власним і вигідним для себе інтересом.

Характер кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

Як вбачається з пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, останній, здійснював відеозйомку та передавав інформацію блокпосту українських військових представникам РФ з метою використання вказаних даних для підготовки нанесення уражень вказаних позицій за допомогою месенджера «Telegram». Таким чином, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, може призвести до того, що він, маючи вільний доступ, як до мобільного телефону так і комп`ютерної техніки, до мережі Інтернет, мобільних застосунків та месенджерів може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, або ж може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого і саме обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, його поведінка, соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, які визначені судом вище.

При цьому, розглядаючи клопотання прокурора, судом враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою гарантоване основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.

Таким чином, тримання під вартою відповідно до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58). При цьому практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна розглядати як обставину, що може спонукати його до втечі (рішення у справах «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»)

Слід зазначити, що на даній стадії судового розгляду суд не може вирішувати питання щодо винуватості особи, належності та допустимості доказів на підтвердження такої винуватості, тому при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, на даному етапі судового розгляду не розглядає твердження обвинуваченого про допущенні порушення норм КПК України, оскільки такий розгляд є передчасним.

Між тим, суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Обставини, які б свідчили про те, що застосований до обвинуваченого захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд на даному етапі не встановив. Обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_5 не може утримуватися під вартою, судом не встановлено, а стороною захисту не доведено.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вказана норма має імперативний характер, тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках вирішення питання про обрання, скасування, зміну або продовження запобіжного заходу.

Отже, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає продовженню строком на 60 днів.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 Кримінального кодексу України.

Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки в умовах воєнного стану, враховуючи характер кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , та який свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, суд вбачає підстави не визначити розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 серпня 2024 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання та вручити учасникам кримінального провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 07.06.2024 року.

Суддя ОСОБА_1