КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/5757/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1600/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

12 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000771 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.05.2020 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, 70 КК України до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2023, ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне провадження вчинено обвинуваченим.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення в тому, що в невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, незаконно придбав та розпочав зберігати вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини без передбаченого законом дозволу.

Так, 28.02.2022 в ході проведення невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та в подальшому вилучено уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2, який згідно висновку експерта № СЕ-19/111-22/9476 ВТХ від 02.06.2022 року є вибуховим пристроєм промислового виготовлення і бойовим припасом, який ОСОБА_7 , умисно, незаконно придбав та зберігав без відповідного дозволу, всупереч Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року.

Такі дії ОСОБА_7 під час досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та зберігання бойових припасів та вибухової речовини, без відповідного дозволу.

Безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази, розглянувши доводи сторони захисту та встановивши у даному кримінальному провадженні істотні порушення прав людини і основоположних свобод, а саме здійснення процесуальних дій (обшуку), які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу, а також отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, які передбачені п. 1, 2 ч. 2 ст. 87 КПК, зробив висновок щодо недопустимості отриманих і досліджених доказів. Та як наслідок, дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, вчинено останнім.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій посилаючсь на незаконність, необґрунтованість, не відповідність вимогам ст. 370 КПК України через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2023 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 71 КК України з урахуванням вироку Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2020 - 4 роки позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку обставинам, про які доводив прокурор, не взято до уваги показання свідка та не враховано особу обвинуваченого. Суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про послідовність та правдивість показань обвинуваченого ОСОБА_7 . Апелянт вказує, що суд першої інстанції всупереч нормам КПК України, безпідставно взяв до уваги доводи сторони захисту, не взявши до уваги переконливі доводи сторони обвинувачення, у зв`язку з чим апелянт категорично не погоджується з оцінкою доказів суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора у провадженні не підтримала, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргу прокурора задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, як це визначено у ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як убачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо невмотивованості вироку суду є безпідставними.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду про те, що не доведено, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ( ч. 1 ст. 263 КК України) відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Так, з аудіо запису перебігу судового засідання суду першої інстанції вбачається, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та суду показав, шо не має ніякого відношення до вибухових речовин,які знайшли. Вказав, що на АДРЕСА_2 він не проживає, а приїжджав туди на рибалку два рази в місяць. Під час проведення обшуку 28.02.2022 року він був за вказаною адресою. У будинку проживає його знайомий ОСОБА_10 . У вказаному будиночку ОСОБА_7 залишав вудочки. 28.02.2022 року працівники поліції просто почали штурмувати будинок, навіть не представлялись. ОСОБА_7 побили, після чого викликали швидку допомогу. Працівники поліції багато чого знайшли, але як знаходили запал ОСОБА_7 не бачив. Коли ОСОБА_7 показали запал, то працівники поліції не з`ясовували чий він. Він говорив, що запал не належить йому. В тому будинку було багато людей, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 сторона обвинувачення посилалася на наступні докази: показання свідка ОСОБА_11 та письмові докази: дані протоколу обшуку від 28.02.2022 року та диск «DVD-R» до нього;дані довідки Управління вибухотехнічної служби від 01.03.2022 та дані висновоку експерта № СЕ-19/111-22/9476-ВТХ від 02.06.2022 року.

Так, згідно аудіо запису судового засідання суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 , пояснив, що 28.02.2022 року він тимчасово проживав на АДРЕСА_2 . За тією адресою знаходиться риболовна база. Він проживав там по домовленості з керівником бази. ОСОБА_7 іноді приїжджав на цю базу порибалити, один чи два рази на місяць. 27.02.2022 року ОСОБА_7 приїхав на базу, переночував там. 28.02.2022 року зранку ОСОБА_11 був у магазині. Після, вони з ОСОБА_7 були у будиночку. ОСОБА_11 почув постріли, вийшов на вулицю, йому одразу крикнули «Руки до гори» та повалили на землю, вдарили в потилицю. Після, свідок почув ще пару пострілів. Вказав, що ОСОБА_7 залишав речі у будиночку, риболовні снасті, чи ще щось, йому не відомо. Про запал, свідок нічого не знає. При обшуку не був присутній. Вказав, що на базі проживало багато людей. 28.02.2022 року у свідка було день народження, тому приходили інші люди. Крім того, вказав, що на вході до бази на воротах висів муляж гранати. Всі хто приїздили туди, знали що це муляж.

Відповідно, вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 періодично ночував за адресою: АДРЕСА_2 та не можуть прямо вказати про причетність обвинуваченого до незаконного придбання та зберігання бойових припасів та вибухової речовини, без відповідного дозволу, оскільки у вказаному приміщенні перебували і інші особи.

При цьому, будь-яких відомостей щодо належності виявленого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2 саме ОСОБА_7 , а не іншій особі, яка мала доступ до будинку за адресою АДРЕСА_2 , з врахуванням показань обвинуваченого та свідка,сторона обвинувачення не довела.

А відтак, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про послідовність та правдивість показань обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.

Окрім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимим протокол невідкладної слідчої дії - обшуку, який проведений 28.02.2022 року на підставі ст. 615 КПК України за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. 48-52), адже, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 показав, що не проживає за вищевказаною адресою, що це адреса риболовної бази, на яку він приїжджав рибалити один чи два рази в місяць. І свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повністю підтвердив такі показання, пояснивши, що дійсно за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться риболовна база, ОСОБА_7 там не проживав, а іноді приїжджав порибалити. У вказаної бази є власник, якого на момент обшуку на місці не було.

Відповідно до переглянутого в суді першої інстанції відеозапису обшуку від 28.02.2022 року (т.1, а.53) встановлено, що працівниками поліції проведено невідкладну слідчу дію обшук за участю понятих та ОСОБА_7 . На питання працівників поліції чи проживає за вказаною адресою ОСОБА_7 , останній відповів, що приїздить порибалити на базу та залишається на ній, та повідомив, що окрім нього, в цьому будинку перебуває ще одна особа, та , що власник бази особа на ім`я ОСОБА_13 , дозволяє ОСОБА_14 ночувати там.

При цьому, суд вірно вказав, що приписами ч. 1 ст. 233 КПК України встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Однак, як встановив суд, обшук від 28.02.2022 року, який проведено за адресою: АДРЕСА_2 , не містить будь-яких даних про згоду володільця на обшук.

Так, згідно ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, ніпрокурор, ні слідчий за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку ані в порядку ч. 3 ст. 233, ані в порядку ч. 2 ст. 234 КПК України не звертались, та, відповідно, слідчим суддею ухвала про обшук не постановлювалась.

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.03.2022 року постановою прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_15 задоволено клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 про надання дозволу на проведення обшуку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , якою користується ОСОБА_7 (т. 1, а. 55-57).

При цьому, правовою підставою про надання дозволу слідчому Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_16 на проведення обшуку на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Київ, пров. Осокірській, 17-а прокурором зазначено, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, при цьому слідчі судді не можуть у встановлені законом строки виконувати свої повноваження, а тому рішення приймається прокурором у відповідності до ст. 615 КПК України.

Дійсно, статтею 615 КПК України в редакції, чинній на момент проведення обшуку 28.02.2022 року впередбачено, що на місцевості (адміністративній території), на якій діє правовий режим воєнного, надзвичайного стану, проведення АТО чи заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, у разі неможливості виконання у встановлені законом строки слідчим суддею повноважень, передбачених… в тому числі ст. 234 цього кодексу… ці повноваження виконує відповідний прокурор.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що, застосовність ст. 615 КПК можлива за наявності одночасної дії двох обставин, а саме: правового режиму воєнного стану та неможливості виконання слідчим суддею повноважень.

Беззаперечним фактом є дія режиму воєнного стану на час проведення обшуку відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022. Разом з тим, Дарницький районний суд міста Києва свою роботу, як до 28.02.2022 так і після, не зупиняв, а тому у прокурора були відсутні підстави для висновку про неможливість виконання своїх повноважень слідчими суддями цього суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Отже, судом першої інстанції вірновстановлено порушення приписів ч. 1, 3 ст. 233, 234 КПК при проведенні обшуку у цьому кримінальному провадженні, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, а тому обґрунтовано на підставі п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК суд визнав недопустимим доказом протокол обшуку з додатком до нього від 28.02.2022 року.

Враховуючи доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж, суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані довідки Управління вибухотехнічної служби від 01.03.2022 та висновок експерта № СЕ -19/111-22/9476-ВТХ від 02.06.2022 похіднимивід недопустимого доказу, та відповідно, також, недопустимими доказами.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про істотні порушення прав та свобод ОСОБА_7 під час затримання та при проведенні досудового розслідування, які передбачені ст. 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 11 КПК, враховуючи наступне.

Так, з показань ОСОБА_7 та письмового клопотання захисника ОСОБА_17 та наданих ним документів, зокрема, фотознімків, вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 працівники поліції застосовували недозволені методи слідства (катування), спричиняли тілесні ушкодження.

Судом першої інстанції для перевірки таких доводів сторони захисту та обвинуваченого, було надано доручення ТУ ДБР у м. Києві про перевірку фактів застосування до ОСОБА_7 заборонених методів під час досудового розслідування, які, відповідно до отриманих судомматеріалів службового розслідування підтвердились, адже, в діях інспектораСВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_18 було встановлено факти порушень вимог пунктів 1,2,4,5,6 ч. 3 ст. 212 КПК України. При цьому, виключно у зв`язку з тим, що пройшло більше 6 місяців з моменту вчинення дисциплінарного правопорушення, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18 не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, відповідно до вимог ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так само, відповідно до вказаної перевірки підлягали би притягненню до дисциплінарної відповідальності старші інспектори - чергові чергової частини відділу моніторингу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві капітани поліції ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за порушення вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліції», підпункту 2 пункту 3 розділу ІХ Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 року № 440.

Наведене свідчить про те, що надані стороною захисту документи в сукупності з показаннями ОСОБА_7 та наведеними результатами перевірки, за відсутності будь-яких переконливих доказів щодо отримання тілесних ушкоджень обвинуваченим, доводили допущені істотні порушення його прав та свобод під час затримання, які передбачені ст. 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 11 КПК.

Крім того, під час судового розгляду повністю підтвердились посилання обвинуваченого на порушення під час досудового розслідування права на захист.

Наведеним повністю спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги доводи сторони захисту.

Відтак, встановивши у цій справі істотні порушення прав людини і основоположних свобод, а саме здійснення процесуальних дій (обшуку), які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу, а також отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, які передбачені п. 1, 2 ч. 2 ст. 87 КПК, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, зробив обгрунтований висновок щодо недопустимості отриманих і досліджених доказів.

Наведене на думку колегії суддів, свідчить про законність та обгрунтованість вироку суду та безпідставність апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2023 у кримінальному провадженні №0000771щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4