ТАРУТИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа№ 514/1940/23 Провадження по справі № 1-кп/514/67/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тарутине кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 07.12.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каушани Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з повною загальною середньою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік, судимість за яким в законному порядку не знята та не погашена,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України

В С Т А Н О В И В:

На початку жовтня 2021 року, більш точну дату та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 26.05.2023 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 191 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік, судимість за яким в законному порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, спрямованим на пособництво у підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, що має право видавати такі документи, з метою його подальшого особистого використання для посвідчення своєї особи, з мотивів на забезпечення свого безперешкодного керування транспортними засобами по всій території України, будучи обізнаним з порядком отримання посвідчення водія, в порушення вимог Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340, використовуючи мережу Інтернет через мобільний додаток «Telegram», надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої особисті анкетні дані та фотокартку із власним зображенням для виготовлення підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я, при цьому усвідомлював, що зазначена невстановлена особа немає право видавати такі документи.

Надалі, при невстановлених обставинах (у невстановлений слідством час та місці), невстановленою особою, невстановленим способом, на підставі отриманих анкетних даних ОСОБА_4 за допомогою кольорового принтера було виготовлено підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 05.10.2021, нібито видане територіальним сервісним центром МВС № 5341, з відміткою про право користування транспортним засобом категорії «В», бланк якого не відповідає зразкам, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Після цього, в середині жовтня 2021 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи у с. Надрічне Болградського району Одеської області, діючи з тим же умислом, з тією ж метою, отримав поштою від зазначеної невстановленої досудовим розслідуванням особи зазначене підроблене посвідчення водія, яке в дійсності йому не видавалось та яке нібито надавало йому право керування транспортними засобами на території України.

07.12.2023 року приблизно о 09:40 годині, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 63 по вул. Центральна в смт. Тарутине Болградського району Одеської області, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ моделі 2101, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , не виконав дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка та стоянка заборонено», чим порушив Правила дорожнього руху України, на чому був виявлений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області.

Надалі, ОСОБА_4 , виконуючи законну вимогу працівника поліції щодо надання йому посвідчення водія, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.10.2021 на його ім`я, за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу, а є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, діючи умисно, з мотивів створення перед працівниками поліції видимість наявності у нього посвідчення водія, що надавало йому право користування транспортним засобом категорії «В», надав вказаним працівникам поліції завідомо підроблене для нього посвідчення водія із його особистими анкетними даними та фотокарткою, яке за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення, що перебуває в офіційному обігу, для підтвердження нібито існуючого права на користування транспортним засобом категорії «В», що не відповідало дійсності.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме зазначив, що надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої особисті анкетні дані та фотокартку із власним зображенням для виготовлення посвідчення водія, виданого на його ім`я, при цьому усвідомлював, що зазначена невстановлена особа немає право видавати такі документи. Далі під час зупинки його поліцейськими надав останнім завідомо підроблене для нього посвідчення водія із його особистими анкетними даними та фотокарткою.

У скоєному розкаюється.

Захисник ОСОБА_5 просила в судовому засіданні призначити її підзахисному покарання, не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи його щире каяття, який за місцем проживання характеризується позитивно та розуміючи, що йому загрожує реальний строк покарання не ухилився від органів досудового розслідування та суду.

Окрім повного визнання вини, винність обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які є відносяться до кримінальних проступків, повністю доведена і підтверджується зібраними по справі в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тож, судом встановлено, що органами досудового слідства правильно кваліфіковані дії ОСОБА_4 за кваліфікуючими ознаками:

за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою;

за ч. 4 ст. 358 КК України, за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документа.

При призначенні покарання, відповідно до ст.ст. 65 - 67 КК України, суд приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, всі обставини по справі, особу винного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінального проступку згідно ст.12 КК України, особу обвинуваченого який за місцем мешкання характеризується задовільно, суспільно-корисною працею не займається, офіційно не працює, не перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення суд визнає обставиною, що згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України є рецидив.

З огляду на викладене, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, враховуючи його ставлення до вчиненого, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому реальну міру покарання, приймаючи до уваги те, що він після ухвалення відносно нього 26.05.2023 року обвинувального вироку Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 191 КК України, за яким його було звільнено від відбування покарання з випробуванням, знов вчинив кримінальні правопорушення за цим вироком, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає. Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень (70 КК України), суд також враховує те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України за цим вироком він вчинив після ухвалення вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, яким він засуджений за ч.1 ст. 191 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік. Призначене покарання по вказаному вироку ОСОБА_4 не відбуте повністю.

У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Тому суд дійшов висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009, відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК України (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Наведений висновок суду також співпадає з висновком Верховного Суду, що викладений у його постанові від 14.09.2021 у справі № 127/25037/17, згідно якому у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Відтак, в силу ст. 71, ч. 3 ст.75, ч.3 ст.78 КК обвинуваченому ОСОБА_4 з повністю невідбутого ним покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, призначеного йому за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, 2 (місяці) позбавлення волі.

ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в державі воєнного стану, він є громадянином Республіки Молдова до обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, для чого його слід взяти під варту в залі суду.

Долю речових доказів у справі необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати у справі відсутні.

В силу ч. 4 ст. 174 КПК України з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений арешт майна на підставі ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області 08.12.2023 року.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання за:

ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

ч.4 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднати невідбуте ним покарання, призначене за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 2 (два) роки і 2 (два) місяці позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його взяття під варту 19 лютого 2024 року.

З набранням вироком законної сили арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області від 08.12.2023 року, а саме на посвідчення водія НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ТСЦ 5341 від 05.10.2021, яке упаковано до полімерного прозорого файлу, горловина котрого прошита ниткою білого кольору з метою запобігання псування, знищення, пошкодження та перетворення - скасувати.

Речові докази у справі, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 07.12.2023 року, а саме посвідчення водія НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ТСЦ 5341 від 05.10.2021, яке упаковано до полімерного прозорого файлу, горловина котрого прошита ниткою білого кольору - залишити при матеріалах кримінального провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 07.12.2023 року.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції через Тарутинського районного суду Одеської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1