Справа № 126/1978/23
Провадження №11-кп/801/361/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 від 07.08.2023 року,

за апеляційною скаргою прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 11 січня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 14.02.2023 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

-визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14.02.2023 у виді 2 років обмеження волі та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень вирішено виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2023 близько 02 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Баланівка Бершадської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, будучи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, прийшов до домоволодінні свого тестя ОСОБА_10 , який проживає по АДРЕСА_2 , щоб забрати свого сина. На підставі цього між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпочалась словесна суперечка, яка переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_8 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, протиправно наніс один удар правою ногою в ділянку грудної клітини ОСОБА_10 , після чого наніс ще один удар правою ногою в ділянку грудної клітини внаслідок якого ОСОБА_10 впав на асфальтобетонне покриття вдарившись правою рукою, таким чином ОСОБА_8 спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді синців, саднин на груді та правій руці, які згідно висновку експерта № 74 від 08.08.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому звинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального проступку. Просив його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість, на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. 413 КПК України. Тому просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт. На підставі ст. 71 КК України, з врахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якого 8 годин громадських робіт відповідає одному дню обмеження волі, призначити покарання за сукупністю вироків, повністю приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14.04.2023 та призначити йому остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку суду апеляційного інстанції до виконання. В решті вирок залишити без змін.

На переконання прокурора, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не враховано у повній мірі особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності і під час вчинення даного кримінального правопорушення перебував у стані викликаному вживанням наркотичних засобів, що підтверджує те, що він на шлях виправлення не став. Також слід врахувати що дане кримінальне правопорушення він вчинив відносно свого тестя, тобто пов`язане з домашнім насильством, в присутності його дитини, що може негативно вплинути на її психічний розвиток та якість життя.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили оскаржуваний вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_10 повідомлявся апеляційним судом про судовий розгляд належним чином, тому згідно з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України за згодою прокурора, обвинуваченого та його захисника апеляційний розгляд відбувся у його відсутність.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора стосовно невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За правилами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 по справі № 682/956/17 звернула увагу судів на те, що справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не в повному обсязі виконав вимоги вказаних вище положень кримінального та кримінального процесуального закону.

Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_8 , місцевим судом встановлено обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , а саме щире каяття. Разом з тим судом також встановлено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини.

Місцевим судом також враховано, що обвинувачений по місцю проживання характеризується посередньо, в лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, є інвалідом 3 групи.

Таким чином місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, яке на переконання суду є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду при призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не достатньо врахована особа обвинуваченого, який будучи раніше судимий за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14.02.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з випробуванням, на шлях виправлення не став і через досить короткий період після засудження за даним вироком в період встановленого судом іспитового строку скоїв нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, місцевий суд не у повній мірі врахував встановлені обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, що також підтверджує те, що обвинувачений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став.

Окрім того, при призначенні ОСОБА_8 покарання слід врахувати, що останній вчинив кримінальне правопорушення відносно свого тестя ОСОБА_10 , тобто скоїв правопорушення пов`язане з домашнім насильством. Більше того, кримінальне правопорушення скоєне в присутності його дитини, що негативно може вплинути на її психічний розвиток та якість життя.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, i ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суд має розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У разі засудження особи за кримінальне правопорушення, вчинене в період іспитового строку, визначеного за попереднім вироком, і призначення за новим вироком такого покарання, яке на підставі ч. 3 ст. 72 КК не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, суд, керуючись статтями 71, 72, 75 КК, призначає остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд призначає остаточне покарання за сукупністю вироків, що складається з поєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком, та ухвалює рішення про самостійне виконання покарань, які не підлягають складанню одне з одним. У разі вчинення злочину під час іспитового строку покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання, що має приєднуватися до покарання за новим вироком.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає їх слушними, оскільки встановлено, що суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався та склав покарання, яке не підлягає складанню.

Тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначення йому покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 419 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, з ухваленням судом апеляційної інстанції у цій частині нового вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 420, 426, 532, 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України в частині призначенні покаранняскасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 80 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, з врахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якого 8 годин громадських робіт відповідає одному дню обмеження волі, призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, повністю приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14.04.2023 та призначити йому остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку суду апеляційного інстанції до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4