ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1446/24 Справа № 192/2267/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000470, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривого Рогу

Дніпропетровської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100,00 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.

22 червня 2016 року приблизно о 09.45 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT-MEGANE SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 70-80 км/год. зі сторони м.Нікополя в напрямку автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя (Н-08), по автодорозі від Н-08 - до м.Нікополь, поблизу повороту на с.Тракторне на території Солонянського району Дніпропетровської області, проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін, виїхала на зустрічну смугу проїзної частини дороги, де допустила зіткнення з автомобілем «SKODA-OCTAVIA А5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, тим самим не дотрималася та порушила вимоги п.п. 2.3б, 10.1, 11.3 та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 п. 34 Правил дорожнього руху України.

В результаті даної ДТП водій автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден волосяної частини голови, закритих переломів 7, 8, 9 ребер грудної клітини зліва, забою та гемартрозу лівого колінного суглобу, гематоми та саден лівої гомілки, саден правого та лівого передпліччя, саден лівого плеча, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Порушення п.п. 10.1, 11.3 та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 п. 34 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зазначивши в мотивувальній частині вироку процесуальні витрати на залучення експерта, які склали 703,68 грн., та за проведення експертизи №5/10.2-596, які склали 13 728,80 грн., а резолютивній частині зазначити стягнути з обвинуваченої витрати на залучення експерта, які склали 703,68 грн. та 13 728,80 грн.. В іншій частині просить вирок суду залишити без зміни.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції під час винесення оскаржуваного вироку не вирішив питання щодо процесуальних витрат на залучення експерта, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинувачену через недоведеність вчинення нею правопорушення.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом проявлено упередженість та відкрите прийняття сторони обвинувачення, не зважаючи на відсутність безперечних доказів винуватості обвинуваченої. Вказує, що рішення про відмову у задоволенні клопотань сторони захисту виносились без будь-якого обгрунтування, без складання відповідних ухвал, чим було позбавлено обвинувачену її прав, передбачених ст. 42 КПК України, щодо збирання і подання доказів. Вважає, що слідчим у схемі місця ДТП безпідставно віднесено подряпини на проїзній частині дороги (зазначені у схемі під №6) до автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC», у зв`язку з чим експерт прийшов до неправильного висновку про місце зіткнення транспортних засобів. Звертає увагу, що висновок автотехнічної експертизи експертом було складено на підставі не перевірених вихідних даних, наданих слідчим, при цьому експерт на місце ДТП не виїжджав, під час проведення слідчих експериментів присутній не був. Вказує, що допитаний в якості свідка ОСОБА_11 зазначав, що самостійно встановив належність подряпин на проїзній частині дороги (зазначені у схемі під №6) до автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC», ніяких замірів та експертних досліджень з цього приводу не робилось. Зазначає, що відповідно до пояснень свідка ОСОБА_12 , який був очевидцем ДТП, місце зіткнення відбулось на полосі руху автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC». Вказує, що під час проведення судових експертиз не було враховано показання свідка та обвинуваченої, не встановлені об`єктивні значення швидкості руху автомобілів перед зіткненням з урахуванням механічних пошкоджень, які вони отримали внаслідок контакту та переміщення їх від місця зіткнення до місць фактичної зупинки, не надано оцінки спроможності показань свідків та потерпілого з технічної точки зору. Вважає, що лише комплексна судова експертиза №10.1-10.4/079 є об`єктивною та такою, що містить дослідження фактичних обставин ДТП, а також доводить невинуватість обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України. Звертає увагу, що автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза №15549/155550/19-52 не містить однозначних висновків щодо вини ОСОБА_7 через відсутність в матеріалах провадження необхідних даних, при цьому суд неодноразово відмовив стороні захисту у проведенні повторних судових експертиз з метою дослідження обставин механізму ДТП. Звертає увагу, що під час досудового розслідування обвинуваченій не було надано можливості підтвердити свої показання шляхом проведення слідчого експерименту та судом першої інстанції безпідставно і без будь-якого обгрунтування було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту у проведенні слідчого експерименту з обвинуваченою. Вважає, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо місця ДТП не можуть бути використані судом, оскільки вони як і сам потерпілий, є працівниками правоохоронних органів, добре знайомі між собою та виконували у той день спільні службові обов`язки. Вказує, що суд безпідставно критично поставився до показань свідка ОСОБА_12 та висновку експерта №10.1-10.4/079.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Представник потерпілого ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, тому доводи захисника в цій частині є необгрунтованими.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 ; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця ДТП, у акті обстеження місця ДТП, у висновках судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 22 червня 2016 року приблизно о 09.00 год. він їхав на своєму автомобілі з м. Дніпра у м. Нікополь. У його автомобілі знаходились пасажири, а саме: прокурор та слідчі, яких він віз на проведення слідчих дій. У той день були нормальні погодні умови, нічого не заважало його руху, його швидкість сягала приблизно 70-80 км/год. Під час його руху на зустрічну смугу виїхав автомобіль «RENAULT», за кермом якого перебувала обвинувачена, у результаті чого відбулось зіткнення. Після зіткнення він одразу підійшов до обвинуваченої та надав їй першу медичну допомогу, у неї була пошкоджена голова та рука. Зазначив, що від ДТП у нього був струс мозку, зламані ребра та забиття колінного суглоба. Приблизно через 3-4 год. після події він звернувся до лікаря.

Судом першої інстанції досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 22 червня 2016 року приблизно о 09.00 год. у складі слідчої групи на автомобілі потерпілого ОСОБА_10 вони виїхали з м. Дніпра у м. Нікополь для виконання службових обов`язків. Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, на задньому пасажирському сидінні сиділи ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Під час руху по трасі у сторону м. Нікополя на зустрічну смугу різко виїхав білий автомобіль, в цей час ОСОБА_10 намагався зробити маневр вправо, щоб уникнути зіткнення, проте уникнути зіткнення не вдалось й відбулось ДТП. Після чого вони вийшли з автомобіля, підійшли до ОСОБА_16 , яка сиділа на пасажирському сидінні за водієм та після ДТП погано себе почувала, у неї був сильний забій ноги. В цей час ОСОБА_10 побіг до автомобіля, з яким відбулось ДТП. Через деякий час за нею, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 приїхало авто й вони поїхали в м. Нікополь, де одразу заїхали в лікарню з метою надання медичної допомоги ОСОБА_16 , ОСОБА_10 в цей час залишився на місці ДТП.

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_16 , згідно яких 22 червня 2016 року приблизно о 08.30 год. у складі слідчої групи на автомобілі потерпілого вони виїхали з м. Дніпра у м. Нікополь для проведення слідчих дій. Вона сиділа на задньому сидінні за водієм, під час руху на трасі в сторону м. Нікополь відчула, що відбулось зіткнення, та почула звук розбитого скла, зрозуміла, що відбулось ДТП, самого зіткнення не бачила. Далі автомобіль зупинився, всі вийшли, у неї був сильний забій колінного суглоба, а водій скаржився на біль у ребрах. Водій одразу пішов до автомобіля, з яким відбулось зіткнення, вони в цей час вийшли на дорогу. Зупинялось багато авто, пропонували допомогу. Вони дочекались поки за ними приїде інша машина й вони поїхали у м. Нікополь, де одразу заїхали у лікарню для надання їй медичної допомоги.

Судом зазначено у вироку показання свідка ОСОБА_17 , котрий вказав, що 22 червня 2016 року він разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 приблизно о 09.00 год. на автомобілі ОСОБА_10 виїхали з м.Дніпра у м.Нікополь для проведення слідчих дій. Недалеко від повороту на с. Тракторне відбулось ДТП, під час руху автомобіль «RENAULT» виїхав на зустрічну смугу й відбулось зіткнення, у результаті якого їх автомобіль викинуло на узбіччя, ОСОБА_10 намагався уникнути зіткнення різким маневром вправо, проте не зміг. Після чого вони вийшли з автомобіля, запропонували допомогу обвинуваченій. Зазначив, що у той день жодних перешкод для руху не було, швидкість їх автомобіля сягала приблизно 80 км/год. Після чого вони дочекались іншої машини й поїхали в м. Нікополь, при цьому ОСОБА_10 залишився на місці ДТП.

Крім того на підтвердження винуватості обвинуваченої суд першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що у 2016 році перебував на посаді старшого слідчого Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та ним було складено протокол огляду місця події за фактом ДТП за участі ОСОБА_10 та ОСОБА_18 . Під час складання протоколу була присутня ОСОБА_7 , однак вона відмовилась від участі у проведенні слідчої дії. При цьому зазначив, що здійснювалась фотофіксація місця події, яка була додана до протоколу. Повідомив, що з місця події фрагменти скла, пластику, металу не вилучались, тому що вони були дрібні. Ним як слідчим не призначались експертизи щодо виникнення слідів, зазначених на фото 6 додатку до протоколу огляду, довжина зазначених слідів вимірювалась, ширина та глибина не вимірювалась.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

При цьому суд апеляційної інстанції зважає, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшов значний проміжок часу.

Також, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо критичного ставлення до показань свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні повідомив, що у 2018 році побачив в інтернеті сюжет про ДТП, яке сталось 22 червня 2016 року на трасі недалеко від с. Тракторне, після чого зв`язався з ОСОБА_19 , повідомив, що бачив обставини вказаних подій, так як саме в цей час їхав попуткою у м. Дніпро, й залишив їй свої контакти, після чого на початку 2022 року побачив оголошення у газеті, що шукають свідків вказаного ДТП, та повторно відгукнувся. При цьому з приводу ДТП зазначив, що під час руху автомобіль «SKODA-OCTAVIA» їхав по зустрічній полосі, об`їжджав ями на дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «RENAULT», що істотно протирічить показаням, наданим іншими свідками у судовому засіданні, та спростовується сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Так, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду місця події від 22 червня 2016 року, план схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчим в присутності понятих, ОСОБА_10 та інших осіб були зафіксовані місце дорожньо-транспортної пригоди, яке розташовувалося на автодорозі від Н-08 у напрямку м. Нікополя, вид та стан покриття, дорожня розмітка, умови освітленості на даній ділянці шляху, загальну та конкретну видимість з робочого місця водія, розташування транспортних засобів та їх пошкодження, місце осипу пластмаси та скла, а також сліди, залишені автомобілями.

При цьому, судом було досліджено й акт обстеження місця скоєння ДТП від 22 червня 2016 року, згідно якого попередньою причиною скоєння ДТП є порушення ПДР, недоліків проїзної частини та ТЗРДР, які могли стати прямою чи супутньою причиною пошкодження транспортного засобу, не виявлено.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані висновків експертів № 5/10.2-596 від 14 липня 2016 року та № 5/10.2-607 від 19 липня 2016 року, складених за результатами проведення судових автотехнічних експертиз, робоча гальмова система автомобіля «SKODA-OCTAVIA A5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент експертного дослідження знаходиться у обмежено працездатному стані з причини пошкодження гнучкого трубопроводу приводу гальмового механізму лівого переднього колеса та від`єднання лівого переднього колеса разом з елементами підвіски від кузова автомобіля. У зв?язку з тим, що елементи робочої гальмової системи переднього лівого колеса автомобіля «SKODA-OCTAVIA A5» знаходяться в місці значних механічних пошкоджень, отриманих автомобілем внаслідок ДТП, взаємного контактування з автомобілем «RENAULT-MEGANE SCENI», то необхідно дійти висновку, що встановлена обмежена працездатність робочої гальмової системи виникла внаслідок аварійного навантаження на деталі та елементи автомобіля «SKODA-OCTAVIA A5», тобто під час ДТП. Рульове керування та підвіска передньої осі автомобіля «RENAULT MEGAN SCENIC», р.н. НОМЕР_1 , на момент експертного огляду знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані. Пошкодження передньої підвіски та рульового керування автомобіля «RENAULT MEGAN SCENIC», р.н. НОМЕР_1 , виникли внаслідок аварійного навантаження на деталі під час ДТП.

Також на підтвердження винуватості обвинуваченого суд першої інстанції послався на протокол проведення слідчого експерименту від 02 серпня 2016 року з план схемою до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 у присутності понятих та слідчого добровільно, послідовно та впевнено уточнив відомі йому зі свого боку всі відомості щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22 червня 2016 року, вказавши напрямок руху його автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» та напрямок руху автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC», їх взаємне розташування, місце зіткнення, розташування транспортних засобів після зіткнення, при цьому, слідчим були зроблені відповідні заміри і складена схема, підписана всіма учасниками даної слідчої дії.

Дослідивши дані висновків експертів № 643 від 23 вересня 2016 року, № 448 від 28 березня 2017 року, № 771 від 17 листопада 2016 року та № 1252е від 28 квітня 2017 року, складених за результатами проведення судово-медичних експертиз, суд першої інстанції правильно зазначив, що на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_7 у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крововиливу обличчя, синців, підшкірної гематоми та саден кінцівок, забиття лівого колінного суглобу відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети, а давність їх спричинення може відповідати строку, вказаному у постанові слідчого. Виявлені тілесні ушкодження могли бути спричинені в умовах ДТП при зіткненні двох легкових автомобілів під час знаходження ОСОБА_7 за кермом одного з автомобілів. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді - черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден волосяної частини голови (форма, розміри, кількість, точна локалізація в медичних документах не вказані), закритих переломів 7,8,9 ребер грудної клітини зліва, забію та гемартрозу лівого колінного суглобу, гематоми та саден лівої гомілки, саден правого та лівого передпліччя (форма, розміри, кількість точна локалізація в медичних документах не вказані), саден лівого плеча - відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети, можливо сидячи за кермом легкового автомобіля при зіткненні з другим легковим автомобілем. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному у постанові слідчого. За даними медичної документації у ОСОБА_16 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: масивної підшкірної гематоми лівого плеча та масивної підшкірної гематоми лівого стегна по передьо-бічній поверхні, що спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобілю, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто і в термін, на який вказує обстежена та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). За даними медичної документації у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: масивної підшкірної гематоми лівого плеча та масивної підшкірної гематоми лівого стегна по передньо-бічній поверхні, що спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобілю, за умов дорожньо-транспортної пригоди, тобто і за механізмом, на який вказує слідчий у постанові.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив та поклав у вирок висновок експерта №6/10.1-325 від 03 травня 2017 року, складений за результатами проведення судової-автотехнічної експертизи, згідно з яким в даній дорожній обстановці водій автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 п. 34 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «SKODA-OCTAVIA A5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 ПДР України. Технічна можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді для водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 визначалась виконанням нею вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 п. 34 ПДР України і для неї не було яких-небудь перешкод технічного характеру, котрі не дозволили б їй виконати їх. В умовах місця ДТП водій автомобіля «SKODA-OCTAVIA A5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 не мав технічної можливості відвернути зіткнення шляхом екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення при заданих вихідних даних. При заданому механізмі пригоди дії водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 11.3 ПДР України та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 п. 34 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв?язку з настанням події даної ДТП. При заданому механізмі пригоди в діях водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 не вбачається невідповідності вимог п. 12.3 ПДР України, які б з технічної точки зору могли знаходитись в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Також в судовому засіданні судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_20 , який підтвердив фактичні дані, викладені у даному ним висновку, та пояснив на підставі яких знань та методів було проведено дослідження. Також повідомив, що для проведення дослідження йому були надані на огляд усі матеріали кримінального провадження.

Крім того, в ході судового розгляду за ухвалою суду першої інстанції було проведено комплексну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за результатами якого складено висновок експертів №15549/15550/19-52 від 23 жовтня 2021 року, відповідно до якої, враховуючи результати проведеного аналізу слідової інформації, місце первинного контакту автомобілів « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «SKODA-OCTAVIA А5» знаходилося між кінцевими положеннями даних транспортних засобів та відповідно між початками слідів занесення автомобілів «RENAULT-MEGANE SCENIC» та «SKODA-OCTAVIA А5». Встановити більш точно розташування місця зіткнення вказаних автомобілів (в тому числі й смугу руху, на якій мало місце дане зіткнення), в рамках даного дослідження не видається за можливе, оскільки відсутня будь-яка належним чином зафіксована слідова інформація, яка б в категоричній формі вказувала б на розташування даних транспортних засобів в процесі їх зближення (першочергово, слідів переміщення коліс автомобілів по опорній поверхні). В даному випадку мало місце зустрічно-кутове (з незначним поперечним відхиленням) зіткнення вказаних транспортних засобів і їх первинний контакт відбувся між передньою лівою кутовою частиною автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» та лівою боковою частиною автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5», при цьому в момент первинного контакту їх поздовжні вісі знаходились під тупим кутом, який кількісно можна оцінити величиною близько а = 170...175°, розкритим проти ходу годинникової стрілки відносно поздовжньої осі автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC». Встановити дійсну величину швидкості руху автомобілів «RENAULT-MEGANE SCENIC» та «SKODA-OCTAVIA А5», виходячи з їх післяконтактного переміщення та отриманими ними в результаті зіткнення пошкоджень експертним (розрахунковим) шляхом не можливо з причин, наведених в дослідницькій частині.

Варіант 1. Згідно з поясненнями водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 :

За обставин виникнення пригоди, що детально описані в даному варіанті розвитку пригоди (поясненнях водія ОСОБА_7 ), з технічної точки зору, водій автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 11.3 та 10.1 ПДР України.

В свою чергу, водій автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 в даній дорожній обстановці, що описана в її поясненнях, з моменту виникнення небезпеки для її руху, повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України.

Вирішити питання щодо наявності у водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 технічної можливості уникнути пригоди (зіткнення автомобілів «SKODA-OCTAVIA А5» та «RENAULT-MEGANE SCENIC») шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для її руху, та відповідно в категоричній формі оцінити її дії відносно вимог п.12.3 ПДР з встановленням знаходження її дій в причинному зв?язку з виникненням даної пригоди, експертним (розрахунковим) шляхом, за наданим на дослідження обсягом матеріалів, не можливо з причин, наведених в дослідницькій частині.

При цьому, за умов та обставин, наведених в дослідницькій частині, немає підстав технічного характеру в категоричній формі стверджувати, що дії водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України.

При викладених в наданих на дослідження обставинах виникнення даної ДТП (в частині обставин виникнення пригоди, наведених в показах водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 ), з технічної точки зору, дії водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 11.3 та 10.1 ПДР, та вказана невідповідність знаходиться в причинному зв?язку з виникненням даної пригоди.

В даній дорожній обстановці (що описана в поясненнях водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 ), дослідження питання технічної можливості попередження даної ДТП з боку водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 експертним шляхом є методично недоцільним; вказана можливість забезпечувалась в випадку дотримання вказаним водієм автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» вимог п.п. 11.3 та 10.1 ПДР України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру (в наданих на дослідження матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо умов, які перешкоджали водію автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» виконати вимоги наведених вище пунктів).

Вирішити в категоричній формі поставлене питання щодо технічної причини виникнення даної пригоди (зіткнення автомобілів «RENAULT-MEGANE SCENIC» та «SKODA-OCTAVIA А5») неможливо з причин, наведених в дослідницькій частині.

Варіант 2. Згідно з поясненнями водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 .

За обставин виникнення пригоди, що детально описані в даному варіанті розвитку пригоди (поясненнях водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 ), з технічної точки зору водій автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 повинна була дійти у відповідності до вимог п.п. 12.6 ґ), 11.3 та 10.1 ПДР України.

В свою чергу водій автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 в даній дорожній обстановці, що описана в даному варіанті розвитку пригоди, з моменту виникнення небезпеки для його руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України.

Вирішити питання щодо наявності у водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 технічної можливості уникнути пригоди (зіткнення автомобілів «SKODA-OCTAVIA А5» та «RENAULT-MEGANE SCENIC») шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху, та відповідно в категоричній формі оцінити його дії відносно вимог п. 12.3 ПДР з встановленням знаходження його дій в причинному зв?язку з виникненням даної пригоди, експертним (розрахунковим) шляхом, за наданим на дослідження обсягом матеріалів, не можливо з причин, наведених в дослідницькій частині.

При цьому, за умов та обставин, наведених в дослідницькій частині, немає підстав технічного характеру в категоричній формі стверджувати, що дії водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України.

При викладених в наданих на дослідження обставинах виникнення даної ДТП (в частині обставин виникнення пригоди наведених в показах водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 ), з технічної точки зору, дії водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 11.3 та 10.1 ПДР України, та вказана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Оцінка дій водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 відносно вимог п. 12.6ґ ПДР України не потребує застосування спеціальних знань в галузі судової автотехнічної експертизи та може бути здійснена судом самостійно, з врахуванням фактичних швидкісних характеристик руху даного транспортного засобу перед пригодою та наявного на даній ділянці дороги обмеження швидкісного режиму руху Т3.

В даній дорожній обстановці (що описана в поясненнях водія автомобіля «SKODA-OCTAVIA А5» ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 ), дослідження питання технічної можливості попередження даної ДТП з боку водія автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» ОСОБА_7 експертним шляхом є методично недоцільним; вказана можливість забезпечувалась в випадку дотримання вказаним водієм автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» вимог п.п. 11.3 та 10.1 ПДР України, для чого в неї не було перешкод технічного характеру (в наданих на дослідження матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо умов, які перешкоджали водію автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC» виконати вимоги наведених вище пунктів).

Вирішити в категоричній формі поставлене питання щодо технічної причини виникнення даної пригоди (зіткнення автомобілів «SKODA-OCTAVIA А5» та «RENAULT-MEGANE SCENIC») неможливо з причин, наведених в дослідницькій частині.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо критичного ставлення до висновку експерта № 10.1-10.4/079 від 11 грудня 2017 року, оскільки як вбачається із вступної його частини, разом з заявою захисника підозрюваної ОСОБА_7 про проведення відповідної експертизи, було надано не всі матеріали кримінального провадження, зокрема не надані протоколи допитів інших свідків, які також мають суттєве значення для проведення повного та всебічного дослідження в межах даної експертизи, при цьому зроблені у ньому висновки спростовуються та суперечать показанням потерпілого, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також висновкам експертів № 6/10.1-325 від 03 травня 2017 року та № 15549/15550/19-52 від 23 жовтня 2021 року.

Доводи захисника про те, що на дорозі наявні вибоїни та ями, які за показаннями обвинуваченої об`їжджав потерпілий шляхом виїзду на її смугу руху, спростовуються матеріалами провадження, зокрема, поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також данимипротоколу огляду місця події від 22 червня 2016 року з план схемою та фототаблицею до нього, відповідно до яких було зафіксовано вид та стан покриття, та актом обстеження місця скоєння ДТП від 22 червня 2016 року, згідно якого недоліків проїзної частини та ТЗРДР, які могли стати прямою чи супутньою причиною пошкодження транспортного засобу, не виявлено.

Посилання захисника на те, що слідчим безпідставно віднесено подряпини на проїзній частині дороги до автомобіля «RENAULT-MEGANE SCENIC», мають місце, однак не свідчать про неправильне встановлення місця ДТП та є підставою для визнання висновків автотехнічних експертиз недопустимими доказами, оскільки як слідує з матеріалів провадження висновки судових автотехнічних експертиз№6/10.1-325 від 03 травня 2017 року та №15549/15550/19-52 від 23 жовтня 2021 року були складені із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, який внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України та був попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. При цьому, усі вихідні дані для проведення експертизи, зазначені в постанові слідчого та ухвалі суду, бралися з належних і допустимих доказів, а саме: показань самої обвинуваченої, потерпілого, свідків, протоколу огляду місця події, схеми ДТП, протоколу проведення слідчого експерименту та інших письмових матеріалів кримінального провадження, зокрема, відомості про місце зіткнення транспортних засобів були взяті із показань потерпілого та свідків, а також відомостей, отриманих внаслідок проведення слідчого експерименту за участю потерпілого.

Крім того, той факт, що експерти, які проводили експертизи, не виїжджали на місце ДТП та не були присутні під час проведення слідчого експерименту, не є підставою для визнання цих експертиз недопустимими, з огляду на те, що положеннями КПК України не передбачено таких умов для проведення експертиз.

З матеріалів провадження слідує, що орган досудового розслідування та суд для проведення експертизи надали експерту вихідні дані, які відповідають фактичним обставинами провадження та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами, здобутими у встановленому законом порядку, а тому не має підстав вважати, що судово-автотехнічні експертизи були проведені з порушеннями, на що є безпідставні посилання в апеляційній скарзі захисника.

Крім того, як слідує з матеріалів провадження слідчим здійснювались заходи, спрямовані на проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої, однак остання на неодноразові прохання слідчого в телефонному режимі категорично відмовилась, що підтверджується наявними у матеріалах провадження рапортами слідчого.

На підставі наявних в матеріалах провадження доказів судом першої інстанції було правильно встановлено, що причиною виникнення ДТП стало порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, а також причинно-наслідковий зв`язок між цим порушенням ПДР України із настанням ДТП та отриманням потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватістьОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

Доводи захисника на порушення правОСОБА_7 у зв`язку з безпідставною відмовою суду у проведенні слідчого експерименту за її участю та за участю свідка ОСОБА_21 не заслуговують на увагу, оскільки як слідує з матеріалів провадження вказане клопотання сторони захисту було вирішено відповідно до вимог закону у відкритому судовому засіданні за участю учасників судового провадження, у тому числі сторони захисту, та за результатами його розгляду судом на місці було постановлено ухвалу, якою відмовлено у його задоволенні.

При цьому, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту суд вказав, що обвинуваченою та захисником в клопотанні не зазначено на спростування або підтвердження яких обставин справи, які мають істотне значення для кримінального провадження, а саме дотримання певних правил дорожнього руху з боку водія, необхідно провести слідчі експерименти.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискредиційних повноважень слідчого та прокурора.

З наявних матеріалів провадження слідує, що під час досудового розслідування обвинувачена на неодноразові прохання слідчого щодо проведення слідчого експерименту за її участі відмовила, а клопотань про проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_21 не заявляла.

Безпідставними є і доводи захисника про те, що рішення про відмову у задоволені клопотань виносились судом першої інстанції без будь-якого обгрунтування та складання відповідних ухвал, чим на переконання захисника було порушено права обвинуваченої, оскільки дослідженням матеріалів провадження встановлено, що усі клопотання сторони захисту були розглянуті судом першої інстанції в порядку, передбаченому КПК України, а саме: у судовому засіданні, за участю учасників провадження, із з`ясуванням їх думки та із постановленням за результатами їх розгляду рішень у формах, передбачених ст. 371 КПК України, зокрема, шляхом винесення ухвал без виходу до нарадчої кімнати, які були занесені секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Доводи ж захисника в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, зокрема, не проведено повторні судові експертизи з метою дослідження обставин ДТП, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченою та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.

Сукупність досліджених у суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_7 відповідальності за скоєне, так як вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Також, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного судом покарання обвинуваченій в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої та яке буде необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховування і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції під час ухвалення вироку, слід зазначити наступне.

Підставою для скасування чи зміни судового рішення згідно з ч. 1 ст. 409 КПК України є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підстава, зазначена прокурором у апеляційній скарзі, а саме невирішення питання про долю процесуальних витрат, не передбачена ст. 409 КПК України, в тому числі не є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки це не перешкодило та не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог п. 14 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України за клопотанням учасника судового провадження суд вправі вирішити питання про всякого роду сумніви і протиріччя, в тому числі і про долю процесуальних витрат, якщо вони не були вирішені вироком суду.

Як слідує з апеляційної скарги прокурора останній просить змінити вирок суду саме з підстав невирішення судом питання про долю процесуальних витрат на залучення експерта.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає необхідності у зміні судового рішення, оскільки зазначене питання може бути вирішено судом першої інстанції за клопотанням учасника судового провадження в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України.

З огляду на викладене апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4