ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/126/19 Номер провадження 11-кп/814/91/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2018 року за №0000366, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.191 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитого строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Задоволено позов ТОВ «Агрофірма Маяк» та стягнуто на його користь із ОСОБА_9 152 128 гривень 21 копійку майнової шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він у період часу з 11 травня до 18 вересня 2018 року, обіймаючи посаду роздавальника нафтопродуктів заправної станції ПММ №5 ТОВ «Агрофірма «Маяк» у с. Велика Рублівка Котелевського р-ну Полтавської обл., будучи матеріально відповідальною особою, перебуваючи за місцем роботи на згаданій заправці, здійснив розтрату ввіреного йому дизельного пального, яке належало цьому товариству, об`ємом 7 675, 49 л та вартістю 152 128 гривень 21 копійку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просила скасувати вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України через закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку з таким звільненням.

В окремій заяві обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити, надавши добровільну згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності й закриття кримінального провадження з наведеної вище підстави, підтвердивши те, що йому зрозуміла та роз`яснена ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності, її правові наслідки.

Водночас у названих вище процесуальних документах обвинувачений і його захисник просили здійснювати судове засідання апеляційної інстанції за їх відсутності.

У запереченнях представники потерпілого ТОВ «Агрофірма «Маяк» просять: ОСОБА_10 залишити без задоволення апеляційну скаргу; ОСОБА_11 залишити без задоволення апеляційну скаргу та клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, задовольнити цивільний позов товариства.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора про наявність підстав для задоволення клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КПК України, заперечення представника потерпілого проти клопотання, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи клопотання та дійшла висновку про те, що воно підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених уст.49 КК Українипідстав та наявності згоди з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України, згідно з ч.3 ст.12 КК України в редакції на час вчинення кримінального правопорушення було віднесене до категорії злочинів середньої тяжкості, за чинною ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України в редакції на час вчинення кримінального правопорушення особа звільнялась від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років. Чинні положення п.3 ч.1 ст.49 КК України також регламентують, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину до дня набрання вироком законної сили сплинули 5 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України, було закінчене 18 вересня 2018 року.

Строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не зупинялись, не переривались та закінчились, оскільки з дня вчинення ОСОБА_9 зазначеного вище кримінального правопорушення до дня набрання вироком місцевого суду законної сили загалом минуло 5 років.

Водночас на викладені в запереченні представника потерпілого аргументи слід зауважити, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України), пов`язує зупинення строків давності лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства чи суду.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року (справа №5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК України слід розуміти умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання особи.

Між тим, перевіркою матеріалів справи не встановлено даних щодо ухилення обвинуваченого від суду, які відповідно до положень КПК України були би мотивованою та достатньою підставою для оголошення його розшуку із зупиненням судового провадження щодо нього.

Окрім того, всупереч твердженням представника потерпілого, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальної у зв`язку із закінченням строків давності й закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України за наявності всіх передбачених для цього законом підстав є не правом, а обов`язком суду.

На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний вирок належить скасувати та відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження зі звільненням ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності, визначених у п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Отже, клопотання сторони захисту підлягає до задоволення.

Оскільки кримінальним процесуальним законом установлено імперативну вимогу з приводу невідкладності розгляду наведеного вище клопотання та у зв`язку із його задоволенням, що передбачає звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності й закриття кримінального провадження щодо нього (за наявності відповідної процесуальної позиції обвинуваченого), то доводи апеляційної скарги захисника не вирішуються.

При цьому, за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру та позбавлений можливості вирішити цивільний позов у разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження, у зв`язку з чим цивільний позов ТОВ «Агрофірма Маяк» не підлягає вирішенню по суті та його слід залишити без розгляду.

Разом з тим, колегія суддів роз`яснює, що ця обставина не перешкоджає товариству звернутися з відповідним цивільним позовом у порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на нереабілітуючій підставі у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє ОСОБА_9 від обов`язку відшкодувати завдану його діями майнову шкоду.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Клопотання захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити.

Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_9 скасувати, звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов ТОВ «Агрофірма Маяк» до ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4