ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1004/24 Справа № 204/3169/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року клопотання слідчого СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокури ОСОБА_6 задоволено та в рамках кримінального провадження №0000412 від 31.07.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст. 366, ч.ч. 2,3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.189, ч.2 ст.372 КК накладено арешт на:

- нерухоме майно, підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку, загальною площею 2 га, кадастровий номер::01:002:1025, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:120, шляхом позбавлення будь-яких осіб права на відчуження, розпорядження вказаним нерухомим майном та забороною вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищевказаного нерухомого майна;

- рухоме майно, підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , шляхом накладення заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.

В обгрунтування зазначає, що слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали не було прийнято до уваги, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра є необґрунтованою, оскільки долучені до клопотання докази є недопустимими, ані за текстом підозри, ані за текстом клопотання не встановлено наявності відомостей, що підтверджують прямий умисел та корисливий мотив в діях підозрюваного, а також не вказано, які саме незаконні дії він вчинив. Крім того, сторона обвинувачення не пояснила та не надала жодних доказів з приводу того, яким чином ОСОБА_10 надав вказівки директору КП ТЖКП ОСОБА_8 щодо проведення публічних закупівель по поточним ремонтам доріг у м. Тернівка із застосуванням електронної площадки Прозорро на загальну суду 15 млн грн, не кажучи вже про те, що договори публічних закупівель укладаються згідно процедури визначеної ЗУ Про публічні закупівлі.

При цьому, окрему увагу звертає на те, що виділення коштів на проведення поточних ремонтів доріг у м. Тернівка здійснювались на підставі рішення Тернівської міської ради про затвердження бюджету м. Тернівка на 2023 рік, тобто колегіальним органом, а не особисто ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , з урахуванням висновків окремих підрозділів міської ради та іншого.

У той-же час вказує, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів щодо того, яким чином нібито здійснювалось заволодіння грошовими коштами, якщо грошові кошти за результатами виконання робіт надходили на банківські рахунки підрядника ТОВ Ком+Транс, як і не надано будь-яких доказів подальшого руху зекономлених коштів від нібито невиконаних робіт від ТОВ Ком+Транс до ОСОБА_8 та надалі до ОСОБА_10 , у тому числі шляхом можливої легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом.

Разом з тим будь-яких відомостей щодо дати, часу, місця та способу створення такої організованої злочинної групи органом досудового розслідування не встановлено, а події щодо нібито вчиненого злочину, що описані слідчим, не доведені та не мають навіть логічного обґрунтування. Тобто, ані за текстом повідомлення про підозру, ані за текстом клопотання, стороною обвинувачення не вказано, які саме незаконні дії вчинив ОСОБА_8 , що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на його майно.

Водночас зазначає, що слідчим суддею не було враховано, що майно на яке було накладено арешт є спільним сумісним майном подружжя. Так, автомобіль Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , було придбано ОСОБА_8 13.04.2023 року, а з 31.08.2002 року останній перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 , у зв`язку з чим накладення арешту на автомобіль порушує права третіх осіб, а саме дружини ОСОБА_11 , яка відповідно до ст.ст.60,61 СК України та ч.ч.1,3 ст.368 ЦК України є співвласником автомобіля. Окрім того, даний автомобіль є єдиним автомобілем в сім`ї подружжя Кривозуб та обмеження користування ним фактично обмежує можливість пересування другого співвласника машини дружини ОСОБА_11 ,, яка не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження.

У той-же час, слідчим суддею накладено арешт не тільки в частині відчуження, але і в частині розпорядження та користування автомобілем, що є неприпустимим в даному випадку та жодним чином не відповідає суті клопотання про накладення арешту, яке було заявлено стороною обвинувачення. При цьому, суд взагалі не мотивував, як та яким чином користування автомобілем може унеможливити подальшу конфіскацію вказаного майна, у випадку ухвалення обвинувального вироку з конфіскацією майна.

Тому на переконання сторони захисту, з урахуванням заявленої мети, накладення арешту на рухоме майно шляхом заборони користування є необ`єктивним, протиправним та таким, що порушує права не тільки підозрюваного, але й інших співвласників на це майно.

Поміж іншого захисник зазначає, що слідчий суддя під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував, що вказане майно було придбано на законних підставах до дати обставин, які викладені по тексту пред`явленої підозри, а саме: автомобіль було придбано за позичені кошти, а земельна ділянка отримана в порядку безоплатної передачі, згідно ст.121 Земельного кодексу України, не має жодного відношення до кримінального провадження та не є речовими доказами у справі.

Таким чином, на переконання сторони захисту, в даному випадку потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні не виправдовують саме такий ступінь втручання у права і свободи осіб, а розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження в клопотанні прокурором не обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

Одночасно просить поновити їй строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена за відсутності підозрюваного та його захисника, а копія ухвали нею отримана 29.04.2024 року. Тому, на переконання захисника, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.2, абз. 2 ч.3 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання слідчого про арешт майна та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 01 квітня 2024 року без виклику підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 (Том 2 а.с.122-126).

Згідно розписки (а.с.128) захисник ОСОБА_7 отримала копію оскаржуваної ухвали 29.04.2024 року та 03.05.2024 року подала апеляційну скаргу, тобто в межах визначеного строку на апеляційне оскарження, а тому клопотання апелянта про поновлення їй строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді колегією суддів не розглядається.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п.5 ч.2 та ч.4 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 2 га, кадастровий номер::01:002:1025, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:120 та автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , слідчий суддя послався на положення п.3 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою конфіскації майна як виду покарання, є необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Відділення поліції №6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000412 від 31.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2,3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч. 1 ст. 366, ч.ч. 2,3 ст. 27 ч. 5 ст.191, ч.4 ст.189, ч.2 ст.372 КК (Том 2 а.с.100-118).

01.04.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК (Том 2 а.с.25-98).

Згідно реєстраційної картки ТЗ власником автомобілю марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , є ОСОБА_8 (Том 2 а.с.24).

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_8 належить земельна ділянка загальною площею 2 га, кадастровий номер::01:002:1025, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:120 (Том 2 а.с.22).

Із змісту клопотання слідчого про арешт майна від 01 квітня 2024 року (Том 1 а.с.1-9) вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а також запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення та відчуження.

При цьому, слідчий суддя правильно врахував, що санкція ч.5 ст. 191 КК, зокрема, за якою ОСОБА_8 повідомлено про підозру, передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином за наведених в оскаржуваній ухвалі обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність правової підстави, визначеної п.3 ч.2 та ч.5 ст.170 КПК, для накладення арешту на вищевказане майно, з метою конфіскації майна як виду покарання.

Також слідчий суддя, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку щодо накладення арешту на вищевказане майно з позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування, в частині накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , а також з позбавленням будь-яких осіб права на відчуження, розпорядження та забороною вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер::01:002:1025, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:120.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано усіх вимог статей 132, 170, 172-173 КПК, належним чином перевірено та встановлено наявність обставин для арешту майна.

Водночас колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги про обмеження прав ОСОБА_11 володіти та користуватися автомобілем Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , у зв`язку з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки в даному кримінальному провадженні захисник ОСОБА_7 наділена правом захисту інтересів лише підозрюваного ОСОБА_8 .

Таким чином, на переконання колегії суддів, у захисника ОСОБА_7 відсутні повноваження на оскарження судового рішення з підстав, що стосуються законних прав та інтересів ОСОБА_11 , яка є дружиною підозрюваного ОСОБА_8 та яка має право на самостійне апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року про арешт майна, якщо вважатиме, що цим рішенням були порушені її законні права. Разом з цим, колегія суддів ззаначає, що ОСОБА_11 також не позбавлена можливості, відповідно до ч.1 ст.174 КПК, звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

Отже наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна, є змістовними та відповідають вимогам ч.5 ст.173 КПК України. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи захисника, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не є предметом апеляційного розгляду під час вирішення питання про арешт майна. Більше того, всупереч твердженням захисника, ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2024 року (справа №204/3145/24, провадження № 11-сс/803/806/24) під час апеляційного перегляду клопотання про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вже було встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК.

Водночас посилання апелянта на те, що земельна ділянка та автомобіль не є речовими доказами у справі, а тому на них не може бути накладено арешт, є неспроможними, оскільки суперечать заявленій у клопотанні слідчим меті накладення арешту на майно, а саме конфіскації майна, як виду покарання.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року про арешт майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4