ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2739/24 (1-кр/646/648/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1455/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0002134 від 27.09.2023 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 60 днів до 12 липня 2024 року із застосуванням застави, у розмірі визначеному у сумі 90840,00 грн.

На зазначену ухвалу суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати в частині визначення розміру застави та постановити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на позитивні відомості про особу ОСОБА_7 , існування міцних соціальних зв`язків. На утриманні обвинуваченого перебувають його дружина та неповнолітній син, а також матеріально допомагає своїм батькам. Вважав, що визначений розмір застави не відповідає обставинам справи, є надто великим та непомірним для обвинуваченого та його родини.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002134 від 27.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду першої інстанції із клопотанням, в якому просив продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховування від органів досудового розслідування, суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції вважав, що на час розгляду клопотання не перестали існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому провадженні. Вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу, а також зменшення розміру застави, визначеного ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.02.2024 року. Оскільки скасування чи зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, може призвести до спроб переховування від суду та незаконного впливу на свідків.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадження, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України.

Згідно до положень ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд при розгляді клопотання, у відповідності до ч.7 ст. 176 КПК України та з огляду на введення воєнного стану в Україні, обґрунтовано дійшов висновку, про необхідність задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, КПК України не передбачено.

Вищенаведені обставини вказують на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 2) г ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час дії воєнного стану військовослужбовця може бути звільнено з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували наявність відповідних підстав для звільнення ОСОБА_7 з військової служби.

Не надано таких доказів і під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Доводи в апеляційній скарзі про наявність у обвинуваченого постійного місця мешкання та реєстрації, відомостей про те, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні дружину та сина, позитивно характеризується - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, судом першої інстанції було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, інший, менш суворий вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, КПК України не передбачено.

Крім того, відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, належить врахувати, що відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року ОСОБА_7 було зменшено розмір застави з 50 до 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на що слушно послався суд першої інстанції.

Колегія суддів, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, враховуючи існування доказів, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, а саме що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є військовослужбовцем, дійшла висновку, що застава у розмірі саме 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити сумлінну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 -залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :