Справа № 686/3182/24
Провадження № 1-кс/686/1200/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У скарзі йдеться про те, що 26.01.2024 р. ОСОБА_3 до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, було подано повідомлення про вчинення злочину, передбаченого ст.366 КК України, по факту вчинення інспектором УПП у Хмельницькій області ОСОБА_4 службового підроблення, зокрема, з приводу того, що останнім, під час оформлення відносно ОСОБА_3 матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, до офіційних документів (протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №551952, пояснень свідків, направлення водія на огляд до медичного закладу) було внесено завідомо неправдиві відомості. Однак, всупереч ст.214 КПК України, відомості до ЄРДР, за повідомленням ОСОБА_3 про вчинення злочину, внесені не були. Тому, у скарзі ОСОБА_3 просить: зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, у відповідності до вимог ст.214 КПК України, внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, на підставі її повідомлення про вчинення злочину, передбаченого ст.366 КК України, та надати ОСОБА_3 документ, що підтверджує внесення вищевказаних відомостей до ЄРДР.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 , її представник ОСОБА_5 , який клопотав про розгляд скарги без їх участі, а також представник органу досудового розслідування не з`явились.

Згідно зі ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів вбачається, що дійсно 29.01.2024 р. ОСОБА_3 зверталась до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, з повідомленням, датованим 26.01.2024 р., яке було зареєстроване за №272зкп/х від 29.01.2024 р. У вказаному повідомленні ОСОБА_3 повідомляла, що «24.12.2023 р., за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, що сталась за участю автомобіля ОСОБА_3 та автомобіля марки Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , на місце події прибув екіпаж патрульної поліції. За наслідком вказаного факту, інспектором взводу № 2 роти № 2 УПП у Хмельницькій області ОСОБА_4 складено Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №551952 про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та ст. 124 КУпАП. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, в ньому викладене обвинувачення, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та за допомогою газоаналізатора алкотестера Drager Alcotest 7510 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовилась у присутності 2-х свідків, чим порушила вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. В ході оформлення адміністративних матеріалів, близько 00 год. 20 хв., до ОСОБА_3 підійшов інспектор поліції ОСОБА_4 (яким складено протокол про адміністративне правопорушення) та запропонував їй пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, повідомив: « ОСОБА_7 , готові пройти тест на стан алкогольного сп`яніння?». ОСОБА_3 погодилась та відповіла: «Так, звичайно». В подальшому, поліцейський запропонував водію вийти з автомобіля. У процесі продуття газоаналізатора, через невдалу спробу пройти вказаний тест (зі слів поліцейського був недостатній об`єм повітря, який водій видихала), інспектор повідомив: «Бачите, що пише, не достатній об`єм. Таким чином я зараз два свідки і якщо Ви ще раз будете так дути це ухилення від проходження, Протокол автоматично...(далі не розбірливо). Оскільки я вбачаю ознаки алкогольного сп`яніння». ОСОБА_3 повідомила, що хворіє і продуває пристрій так, як може (докази надаються). Після другої не вдалої спроби продути газоаналізатор (00 год. 28 хв.) (був тривалий звуковий сигнал, який перервався), інспектор повідомив: «не достатньо...все класно було, супер, але треба чуть-чуть довше». ОСОБА_3 відповіла: «Я хворію, не можу дути, але давайте ще раз...». Після третьої спроби (00 год. 28 хв.) інспектор повідомив: «не достатній об`єм, треба довше, сильніше трошки». ОСОБА_3 відповіла: «Слухайте, знаєте що, давайте кров здамо». Інспектор запитав: «Тобто, ще раз, Ви відмовляєтесь на місці за допомогою приладу Drager та бажаєте пройти у лікаря нарколога?». ОСОБА_3 відповіла: «Ну да». Поліцейський відповів, що зрозумів її та попросив зачекати. Таким чином, після заяви водія про намір пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі та погодження з ОСОБА_3 поліцейським, фактично процедура проходження огляду за допомогою алкотестера була завершена. Надалі, мала розпочатись процедура забезпечення проходження огляду в лікарні. У подальшому, в період часу о 00 год. 34 хв., не зважаючи на попередні невдалі спроби пройти тест на стан сп`яніння на місці та задоволену ним заяву ОСОБА_3 щодо наміру проходження відповідного огляду в медичному закладі, поліцейський ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_3 та, в присутності двох свідків, знову повідомив: «Я ще раз запитую, готові пройти на місці чи до лікаря в лікарню?». ОСОБА_3 повторно відповіла: «Будь ласка, до нарколога в лікарню». Інспектор звернувся до свідків та повідомив: «Тобто, відмовилась на місці зупинки, на місці вчинення ДТП та побажала до лікаря нарколога». Не зважаючи на вказані вище обставини, ОСОБА_3 вважає, що наявні всі підстави вважати, що до офіційного документу - протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 551952, пояснень свідків, направлення водія на огляд до медичного закладу, поліцейським ОСОБА_4 були внесенні завідомо неправдиві відомості, зокрема: - в протоколі (складений 01 год. 26 хв.) зафіксовано, що ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 7510 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовилась у присутності двох свідків; у графі «Свідки чи потерпілі» містяться підписи свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Однак, матеріалами відеозаписів підтверджується та обставина, що відмова від проходження огляду у медичному закладі в присутності цих свідків не фіксувалась взагалі (вони покинули місце події ще задовго до цих обставин, орієнтовно в 00 год. 45 хв.). Більше того, з наявних відеозаписів вбачається, що поліцейський надав свідкам для підпису незаповнений Протокол, а в момент, коли ці події відбувались, свідомо зняв нагрудну камеру з форменого одягу та зачинив її в службовому автомобілі. У період часу з 00 год. 35 хв. поліцейський, в присутності свідків, фіксує відмову від огляду на стан сп`яніння на місці з ДТП та бажання проходження огляду в лікаря нарколога. У Протоколі ці дані спотворені. В подальшому, ОСОБА_4 відбирає пояснення в свідків, пояснює, що не хоче їх довго затримувати та надає для підпису. У період часу 00 год. 40 хв. 55 сек. ОСОБА_4 підходить до свого колеги та запитує: «В протоколі мені що ставити підпис?». Поліцейський відповідає: «їх? (ймовірно свідків), ну да». Далі консультується з іншим поліцейським: «бо я ще цей, поняв, зараз сюда туда свідків і...». В подальшому, дістає в службовому автомобілі не заповнені бланки Протоколу та знову просить підійти свідків. В цей момент, знімає нагрудну камеру з форменого одягу та зачиняє її у власному автомобілі. В момент зачинення дверей, на відео чутно звертання ОСОБА_4 до свідків: «Дивіться, це протокол.». Відеофіксація місця події велась не безперервно, оскільки у період часу з 00 год. 44 хв. 54 сек. - 00 год. 47 хв. 56 сек. була взагалі відсутня, або свідомо вирізана з наданого відеозапису. Зважаючи на той факт, що фактично поліцейський почав заповнювати Протокол у період часу з 01 год. 25 хв. (на той момент свідків вже близького 40 хв. не було на місці події), є всі підстави стверджувати, що для підпису свідкам був наданий пустий бланк. Крім того, в обох Поясненнях від 24.12.2024, що відібрані в свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 о 00 год. 37 хв., в графі де описано фактичні обставини даної події, відомості «виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога» інспектором перекреслені. Дані обставини є недостовірними та такими що спростовуються наявними відеозаписами з нагрудної камери поліцейського. Направлення на огляд водія транспортного засобу, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в медичний заклад КНП «ХОЗзНПД» ХОР, складено поліцейським ОСОБА_4 24.12.2023 о 00 год. 39 хв. У графі «результати огляду» вказано - відмовилась. У графі «Особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив» вказано - особа не доставлялась. ОСОБА_3 вважає, що у вказаний офіційний документ свідомо внесено недостовірні відомості, оскільки, в зазначений час, у присутності двох свідків, остання виявила намір пройти тест на стан сп`яніння в медичному закладі. З огляду на зазначене, вважає, що поліцейський ОСОБА_4 свідомо вніс недостовірні дані до офіційних документів - Протоколу про адміністративне правопорушення, Пояснень свідків, Направлення на огляд. Також вважає, що поліцейський ОСОБА_4 та деякі його колеги створювали всі передумови для того, щоб не забезпечувати доставку водія до медичного закладу. Враховуючи, що вимога (пропозиція) пройти огляд на місці події висловлювалась понад 10 разів (не зважаючи на наміри пройти огляд в лікарні), поліцейські не обмежились виключно вимогою, а систематично пропонували пройти цей огляд. Це підтверджується такими висловлюваннями: «Я ще раз запитую, готові пройти на місці чи до лікаря в лікарню?; Ну що, будете дути?; З цієї ситуації ми зараз виходимо простіше простого, якщо Ви зараз задуєте на місці; Ми щас подивимось, який результат, і Ви не схочете нікуди їхати і нам не потрібно буде цього робити, правильно?... після огляду поїдемо всі по домівках, у Вас дитина є, яка Вас любить; тоді кажіть інспектору, що Ви відмовляєтесь, кажіть інспектору все.». Вказані обставини явно свідчать, що поліцейські безумовно створювали всі передумови для того, щоб не забезпечувати доставку водія до медичного закладу. Постійні перемовини з водієм за кадром, свідчать про те, що інші поліцейські переконували її в тому, щоб вона залишила малолітню дитину в автомобілі. Достовірно розуміючи її позицію, вони розуміли, що через постійний тиск та неодноразові пропозиції пройти тест, який ОСОБА_3 не могла пройти в силу фізіологічних особливостей свого організму, у певний момент вдасться почути та зафіксувати «бажану» відмову, відповідно, завершити оформлення адміністративних матеріалів на місці події, без поїздки в лікарню. Такі систематичні пропозиції, в поєднанні з іншими обставинами, містять всі ознаки провокації вчинення адміністративного правопорушення. У даному випадку, працівники поліції спочатку висловили підозру щодо перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння, потім висловили своє розчарування тим, що не знайшли в цьому підтвердження, оскільки вона в силу хвороби не змогла продути газоаналізатор (хворіє астмою), в подальшому, не забезпечили доставку водія в медичний заклад, бо не знали як це зробити, оскільки в авто залишалась малолітня дитина, пізніше неодноразово (більше 10 разів) висловлювали прохання повторити огляд на місці, чим фактично змусили водія відмовитись від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, що поліцейські інкримінували їй цей факт, як об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Такі дії працівників розцінює, як бажання у будь-якому випадку притягнути ОСОБА_3 до відповідальності, за відсутності для цього законних підстав. У зв`язку з чим, такі дії працівників поліції з ініціювання провадження, призвели до несправедливості провадження в цілому, оскільки правопорушення не було б вчинене без їх активної участі у ньому. З огляду на зазначене, ОСОБА_3 змушена звернутися з даною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Хмельницькому з повідомленням про вчинення злочину. Після посилання у повідомленні на ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР, практику Європейського суду з прав людини, ч.1 ст.366 КК України, ст.214 КПК України, ОСОБА_3 зазначила, що її заява відповідає нормам законодавства, а тому повинна бути внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У повідомленні ОСОБА_3 просила: невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання даної заяви, зареєструвати дане повідомлення про вчинення злочину та внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години, з моменту внесення таких відомостей, надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку та на підставі ст.214 КПК України.»

За результатом розгляду цього, поданого ОСОБА_3 , повідомлення, останній було скеровано лист №272зкп/x/14-01-01-4968/2024 від 05.02.2024 р., за підписом керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, який фактично свідчить про той факт, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за повідомленням ОСОБА_3 , датованим 26.01.2024 р., внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за повідомленням особи, є саме наявність у цьому повідомленні обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у поданому ОСОБА_3 повідомленні, яке датоване 26.01.2024 р., викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, зокрема й того, яке передбачене ст.366 КК України, оскільки дане повідомлення не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, не свідчить це повідомлення від 26.01.2024 р. про те, що у випадку, про який повідомляла ОСОБА_3 , мало місце саме умисне складання певною службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу або, що до такого документу умисно було внесено завідомо неправдиві відомості), не містить це, подане ОСОБА_3 , повідомлення й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Аргументи, висловлені ОСОБА_3 , про можливе вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України, фактично ґрунтуються на її власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із самим фактом оформлення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП. Однак, ні повідомлення ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, ні долучені до цього повідомлення документи, жодним чином не свідчать про те, що інспектором УПП у Хмельницькій області ОСОБА_4 під час: оформлення вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, заповнення бланків, що мають назву «Пояснення» та «Направлення», саме умисно було внесено завідомо неправдиві відомості до офіційних документів. Однак, самі твердження ОСОБА_3 , викладені в означеному повідомленні, про вчинення, на її думку, кримінального правопорушення, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, яке розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності службових осіб, у разі прийняття ними рішень та вчинення дій, зміст яких не задовольняє когось із зацікавлених осіб.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення, за повідомленням ОСОБА_3 , до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, у даному випадку, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Відповідно, не підлягає до задоволення й вимога скарги щодо зобов`язання уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, надати ОСОБА_3 документ, що підтверджує внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги щодо зобов`язання внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, у задоволенні якої скаржнику відмовлено.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя