В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2771/23

Провадження № 1-кп/348/158/24

06 березня 2024 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000374 від 03.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелена Надвірнянського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні нікого не має, який працює на посаді лісоруба у Філії «Надвірнянське лісове господарство - Ліси України», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановив:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

02 вересня 2023 року приблизно о 10 год. 00 хв., у світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки Volkswagen моделі LT35 реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи намір виконати розворот, рухався заднім ходом із поворотом ліворуч по вулиці Калнишевського у м. Надвірна Івано-Франківської області. У цей час зліва від автомобіля знаходилася потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжуючи рух заднім ходом водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав в установлених межах безпечної швидкості, перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод абонебезпеки іншим учасникам руху та вчинив наїзд переднім лівим колесом автомобіля на пішохода ОСОБА_5 .

При цьому, водій ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 1.5, згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху -інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплена вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечні швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 10.1., згідно якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буд безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.9., відповідно до якого, під час руху транспортного засобу задні ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми ділянки лівого гомілковостопного суглобу у вигляді забійної рани та перелому нижньої третини малогомілкової кістки, перелому заднього краю великогомілкові кістки і з підвивихом в суглобі, а також вивих проксимальної фаланги першого пальця лівої стопи. Вказана травма ускладнилась тромбозом судин лівої ноги, що призвело до виникнення гангрени та викликало необхідність медичної операції: «Ампутація вище коліна», які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що викликали розлад здоров`я, поєднаний з стійкої втратою працездатності, не менш ніж на одну третину.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього рухуособою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

3. Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акту визнав повністю.

Так, обвинувачений суду пояснив, що дійсно він 02 вересня 2023 року приблизно о 10 год. 00 хв., на власному автомобілі Volkswagen по вулиці Калнишевського у м. Надвірна рухався заднім ходом, не помітив людину позаду. Почув крик потерпілої, зупинився і проїхав вперед, після чого вийшов і побачив, що наїхав на ногу жінки переднім лівим колесом автомобіля. Викликав швидку допомогу, допоміг постраждалій на місці. Розуміє, що в даній дорожній ситуації під час руху заднім ходом повинен був пересвідчитись, що не має людини. Зазначене ДТП він допустив через неуважність.

Підтверджує, що в результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненому розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, пояснив, що вперше вчинив ДТП. Відвідував потерпілу вдома, надавав допомогу і гроші на лікування.

Також обвинувачений суду пояснив, що він працює лісорубом у Філії «Надвірнянське лісове господарство - Ліси України», одружений, на утриманні має переселенців, свій майновий стан оцінює як середній. Має задовільний стан здоров`я. Цивільний позов визнає частково.

Покази ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор у судовому засіданні, враховуючи повне визнання винуватості обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, просив розглянути справу у спрощеному порядку відповідно до вимог ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), та клопотав перед судом щодо недоцільності дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, обмежитися лише допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу.

Після роз`яснення положень ч.3 ст.349 КПК України, в тому числі, що сторона захисту буде позбавлена права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що вважає за необхідне розгляд проводити у спрощеному порядку згідно із ч.3 ст.349 КПК України, положення вказаної норми йому зрозумілі.

Захисник ОСОБА_8 підтримав позицію обвинуваченого щодо недоцільності дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, вважає достатнім допитати обвинуваченого, дослідити документи, які характеризують його особу.

Позицію прокурора про розгляд справи у спрощеному порядку підтримала потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6 , положення ч.3 ст.349 КПК України яким зрозумілі.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що прокурор і потерпіла також не оспорювала фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК і обмежено допитом обвинуваченого, потерпілої, а також дослідженням письмових доказів (експертиз), що містять дані про обставини дорожньо-транспортної пригоди, письмових доказів, що підтверджують наявність у потерпілої тілесних ушкоджень та їх тяжкість, вивченням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дослідження цивільного позову та дослідженням матеріалів про речові докази і процесуальні витрати.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила всі обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Потерпіла пояснила суду, що у вересні 2023 року в суботу приблизно 10-11 година йшла на базар у м. Надвірна. В цей час, з подвір`я через ворота на дорогу виїхав автомобіль заднім ходом та колесом наїхав на її ліву ногу, від чого вона відчула сильний біль і почала кричати. Водій вийшов, допоміг їй, плакав. ДТП відбулось через його неуважність.

В під час лікування в медичному закладі рана не прижилась, настала гангрена, тому ногу ампутували. Після травми стан здоров`я її погіршився: збільшився тиск, турбує серце. Після ДТП потерпілий допомагав їй, сплачував операцію.

Потерпілій 88 років і дуже важко себе доглядати без сторонньої допомоги. Має невелику пенсію 4800 гривень. Просить потерпілого забезпечити її догляд у подальшому шляхом виплати щомісячних платежів.

Крім показань обвинуваченого та потерпілої вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні також підтверджується наступними доказами.

Так, згідно із Висновком експерта № СЕ-19/109-23/10487-ІТ від 18.09.2023 року, складеного за наслідками інженерно-транспортної експертизи, робоча гальмівна система та , рульове керування автомобілем марки Volkswagen моделі LT35 реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані.

Згідно із Висновком експерта №266 від 09.11.2023 року, складеного за наслідками судово-медичної експертизи, у потерпілої ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми ділянки лівого гомілковостопного суглобу у вигляді забійної рани та перелому нижньої третини малогомілкової кістки, перелому заднього краю великогомілкові кістки і з підвивихом в суглобі, а також вивих проксимальної фаланги першого пальця лівої стопи. Вказана травма ускладнилась тромбозом судин лівої ноги, що призвело до виникнення гангрени та викликало необхідність медичної операції: «Ампутація вище коліна», які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що викликали розлад здоров`я, поєднаний з стійкої втратою працездатності, не менш ніж на одну третину.

Таким чином, аналізуючи кожний з наведених доказів обвинувачення окремо, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає зазначені докази належними і допустимими.

У судовому засіданні також оголошені документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

У суду немає сумнівів у психічному стані обвинуваченого ОСОБА_7 і суд вважає його осудним.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що саме він під час керування автомобілем марки Volkswagenмоделі LT35 реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги Правил дорожнього Руху, пункти 12.1, 10.1, 10.9, а саме не врахував дорожню обстановку, під часу руху заднім ходом не переконався в безпеці, в наслідок чого наїхав на пішохода. В результаті ДТП потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Покази обвинуваченого ОСОБА_7 в частині визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового розгляду доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Ці докази свідчать про те, що ОСОБА_7 вчинив дії, які виразилися порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України суд вважає його щире каяття.

Обвинувальний акт містить посилання на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

За кримінальним законом обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину стосовно особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину стосовно малолітньої дитини або у присутності дитини.

За матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини.

За наведених обставин завдання тяжких тілесних ушкоджень людини похилого віку в результаті ДТП не охоплювалося і не могла охоплюватися умислом обвинуваченого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про виключення з обвинувачення посилання на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, те що ним відповідно до кваліфікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК) вчинений тяжкий злочин.

Визначаючи міру покарання суд також враховує, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК характеризується необережною формою вини у виді злочинної самовпевненості, суспільна небезпечність якого полягає в порушенні безпеки руху й експлуатації автомобільного транспорту і завданню шкоди здоров`ю людині.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , випливає, що він має визначене і постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується добре, має задовільний стан здоров`я, на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, знаходиться з 26.07.2018 року на обліку у нарколога, за соціальними зв`язками: одружений, має трьох повнолітніх дітей, працює на посаді лісоруба у Філії «Надвірнянське лісове господарство - Ліси України», має задовільне матеріальне становище, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Згідно висновків досудової доповіді у обвинуваченого середній ризик вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки, який він становить для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а тому орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

Зазначений висновок органу пробації є обґрунтованим з підстав наведених у ньому, орган пробації в повному обсязі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_7 та дав мотивований висновок оцінки особи та ризиків, підстав для відхилення такого висновку не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Прокурор, з яким погодився представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , вважає необхідним, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст..75 КК звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Стягнути судові витрати, вирішити долю речових доказів. Цивільний позов розглянути відповідно до закону.

Сторона захисту в судових дебатах звертає увагу суду на те, що обвинувачений визнав вину, розкаявся, узгодив із потерпілою порядок відшкодування моральної шкоди, а тому просять призначити мінімальне покарання за санкцією статті. Разом з тим, не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це має значення для життя і роботи обвинуваченого, та подальшого відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Обвинувачений просить суд його суворо не карати, призначити мінімальне покарання без позбавлення водійських прав.

Вирішуючи питання призначення ОСОБА_7 покарання суд доходить до наступних висновків.

З урахуванням відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, враховуючи його особу, що обвинувачений в цілому по матеріалах справи характеризуються позитивно, враховуючи його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, розкаяння, висловлення жалю з приводу вчинених дій, а також враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, характер і ступінь тяжкості наслідків кримінального правопорушення, думку представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 з приводу призначення покарання, який наполягав на обрані несуворого покарання для обвинуваченого, суд, керуючись ст.ст.65-67 КК України, вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті строком на 3 (три) роки.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, конкретні обставини кримінального провадження, зокрема поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, надання допомоги постраждалій особі, узгодження між сторонами порядку відшкодування моральної шкоди, думку учасників кримінального провадження, які не наполягали на призначенні додаткового покарання, суд вважає можливим обвинуваченому не призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи ступінь тяжкості злочину, скоєного ОСОБА_7 , дані про його особу, а також враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд, керуючись ст.ст.75,76 КК, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на певний строк.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання має бути не лише карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання у межах санкції частини статті відповідатиме вчиненому і сприятиме виправленню обвинуваченого й запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Потерпілою ОСОБА_5 у межах даного кримінального провадження заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просить стягнути 500 000 грн моральної шкоди.

Свої вимоги цивільний позивач обґрунтовує тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення потерпілій спричинені тяжкі тілесні ушкодження, фізичні та душевні страждання, викликані змінами в особистому житті, неможливістю самостійно себе обслуговувати та необхідності постійної сторонньої допомоги. Неправомірними діями водія потерпілій заподіяні душевні страждання, хвилювання та триваючий нервовий стрес, що виник, в наслідок ДТП, негативного впливу на стан здоров`я і самопочуття, відчуття постійного стурбованості та порушення нормального життєвого ритму.

В судовому засіданні потерпіла та її представник - адвокат ОСОБА_6 підтримали цивільний позов.

Представник потерпілої повідомив, що між сторонами добровільно погоджено щомісячне відшкодування моральної шкоди в сумі 6000 грн до повного погашення шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_8 повідомили, що позов обвинуваченим визнається. Між сторонами добровільно погоджене щомісячне відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 6000 грн до повного погашення шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно ч.1 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частина 3 ст.23 ЦК передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст..1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Враховуючи всі обставини справи, характер і обсяг фізичних і душевних страждань потерпілої ОСОБА_5 , спричинених тяжких тілесних ушкоджень, що зумовило зміну усталеного способу його життя, неможливість відновлення попереднього стану здоров`я внаслідок втрати органу руху людини, враховуючи глибину і тривалість страждань, яких зазнала потерпіла, вимоги справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 500 000,00 гривень.

Суд враховує узгоджений сторонами порядок відшкодування моральної шкоди шляхом здійснення щомісячних платежів, на підставі ст.ст.1167,1168 ЦК задовольняє цивільний позов про стягнення моральної шкоди, завданої каліцтвом шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі 6000 гривень до 15 числа кожного місяця до відшкодування шкоди в загальній сумі 500 000 гривень.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз складають:1912 грн за проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів».

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому процесуальні витрати за проведення експертиз слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки проведення експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Враховуючи, що на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.09.2023 року накладено арешт на майно, яке визнано речовим доказом, то у зв`язку з завершенням розгляду провадження арешт на підставі ч. 4 ст.174КПК України підлягає скасуванню.

На досудовому розслідуванні обвинуваченому запобіжний захід не обирався, підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_7 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням строком на 1 (один) рік, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі 6000 (шість тисяч) гривень до 15 числа кожного місяця до повного відшкодування моральної шкоди в загальній сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гривень.

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.09.2023 року, арешт із забороною відчужувати, користуватися та розпоряджатися автомобілем марки Volkswagenмоделі LT35 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в користуванні ОСОБА_7 .

Речові докази: автомобілем марки Volkswagenмоделі LT35 реєстраційний номер НОМЕР_1 , , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити йому як володільцю майна.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1