ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/239/24 Справа № 239/570/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9 (в режимі відео конференції)

законного представника потерпілого: ОСОБА_10 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001508 від 28.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ванадзор Республіка Вірменія, громадянина України, з повною середньою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 12 768 грн. 74 коп. Вирішено питання про арешт майна та речові докази.

Згідно вироку суду, 28 серпня 2016 року водій ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог п.п. 2.3 «А», 31.1, 31.6 «А» Правил дорожнього руху України, відповідно до яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу (п. 2.3 «А»); технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації (п. 31.1) та забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю (п. 31.6 «А») перед виїздом не перевірив і не переконався в технічно справному стану транспортного засобу, його обладнанні, не забезпечивши тим самим безпеку експлуатації та не перевіривши і належним чином не впевнившись в технічному стані гальмівної системи, що мала несправність головного гальмівного циліндру, яка могла бути виявлена водієм ОСОБА_8 задовго до її проявлення у процесі експлуатації по поступовому зменшенню робочого ходу гальмової педалі і зниженню ефективності гальмування автомобіля у процесі його експлуатації, приступив до експлуатації технічно несправного автомобіля марки «ЗАЗ 1100387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та цього ж дня о 10 годині 07 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно несправним автомобілем марки «ЗАЗ 1100387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_11 , здійснював на ньому рух зі швидкістю 13,4 км/год по проїжджій частині АДРЕСА_3 , з боку вул. Паркової у напрямку вул. Ринкової, та на вказаній ділянки дороги, напроти ринку «Центральний», керуючи вказаним автомобілем з наявними несправностями у гальмівній системі, які могли бути виявлені ним в процесі експлуатації транспортного засобу, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість відмовитися від керування вказаним транспортним засобом та не скориставшись такою можливістю, не зміг прийняти ефективних заходів гальмування та скоїв наїзд на малолітню ОСОБА_12 , 2012 року народження, яка вибігла із-за стоячого вздовж лівого краю проїжджої частини автомобіля марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та пересікла проїжджу частину вказаної дороги з ліва на право по ходу його руху.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садна лівого надпліччя, забою м`яких тканин кінцівок, тулубу, закритого остеопіфізєолізу головки лівої плечової кістки, закритого перелому ліктьового відростка, а також забою з саднами лоба, лівої половини обличчя, припухлості м`яких тканин обличчя, гематоми навколо лівого ока, перелому кісток лицевого скелету, перелому кісток основи та склепіння мозку важкого ступеню та посттравматичною нейропатією лівого лицевого нерву з помірною дисфункцією лоба, ока та важкою дисфункцією кругового м`язу роту і м`язу, що підводе кут роту, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. 31.1 та п. 31.6 «А» Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_12 .

На вказаний вирок суду захисником ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу в якій вважає винесений вирок незаконним та необґрунтованим. Вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, помилковість покладання в основу судового вироку висновок судово-медичної експертизи № 31 від 17.03.2017 року, висновку судової-автотехнічної експертизи № 1844 від 10.03.2017 року, висновку комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертиза та експертизи відео, звукозапису №5960/5961/14481 від 29.09.2017 року, висновку автотехнічної експертизи №2/19- 299 від 25.10.2017, висновку автотехнічної експертизи №2/19-344 від 21.11.2017 року. Вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що слідчим, а також судово- медичним експертом медичні документи, на основі яких проведена судово-медична експертиза та здійснювалось експертне дослідження стосовно тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій ОСОБА_12 , не отримані у процесуальний спосіб, встановлений КПК України, оскільки вони отримані з медичного закладу, де проходила лікування потерпіла ОСОБА_12 , за відсутності ухвали про тимчасовий доступ до медичної документації, що передбачено ст.159, ст.160 КПК України. Вважає, що висновок судмедекспертизи № 31 від 17.03.2017 року як доказ є недопустимим. Вказує, що відповідно до протоколу огляду від 24.08.2016 (а.с.37) слідчим Селидівського ВП ОСОБА_13 було проведено огляд службового кабінету Новогродівського опорного пункту поліції в ході якого у ОСОБА_14 було вилучено ДВД-диск з відеозаписом з камери, встановленої на ринку «Центральний» в м. Новогродівка. Вважає, що судом не надано правову оцінку щодо допустимості речового доказу - ДВД диска з відеофіксацією ДТП, оскільки він вилучався слідчим зі службового кабінету поліції, без дотримання вимог ст.159, ст.160 КПК України, тобто слідчим вилучено ДВД-диск з важливою інформацією, використаною в подальшому в ході проведення судових експертиз. Вказує, що не надано правову оцінку тому, що в ході огляду службового приміщення поліції слідчим (а.с. 37 ) взагалі не отримано письмової згоди на огляд від уповноваженої особи - представника керівництва поліції, оскільки проводився огляд службового приміщення правоохоронного органу України. Також не з`ясовано, яким чином відеоінформація, яка фіксувалась камерою відеоспостереження, на підставі чого та якою посадовою особою поліції була скопійована з сервера, на якому зберігається вся відеоінформація, на ДВД-диск, інформація щодо самого серверу (стану, моделі та ін.) взагалі відсутня. Вказує, що ДВД-диск з відеозаписом ДТП за участю транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ 1100387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керування ОСОБА_8 та пішохода ОСОБА_12 не був отриманий у спосіб, передбачений ст. 93 КПК України, хоча і набув процесуального статусу речового доказу, оскільки слідчим була винесена відповідна постанова. Вказує, що судом не надано правової оцінки порушення Правил дорожнього руху України з боку потерпілої ОСОБА_12 . Вважає, що судом не прийнято до уваги порушення з боку слідчого при проведенні слідчих експериментів по відтворенню обставин ДТП, що виразилось у використання транспортних засобів, які за своїми технічними характеристиками відрізняються від тих, які біли учасником ДТП. Вказує, що вивчаючи особу ОСОБА_8 та призначаючи йому покарання, суддя мотивує вирок тим, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується з задовільного боку, що суперечить інформації, яка містить характеристика на ОСОБА_8 від 17.03.2017 (а.с. 144). Згідно характеристики ОСОБА_8 за тривалий час проживання в селі Завітне зарекомендував себе з позитивного боку, ніяких порушень за ним не спостерігалось. Шкідливих звичок не має. В конфлікті із сусідами не помічений. Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, а не задовільно, як вказано у вироку суду. Вказує, що судом не прийнято до уваги покази законного представника потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що ОСОБА_8 приймав заходи щодо відшкодування спричиненої її доньки шкоди, намагався дати їй 1,5 тис. доларів США, але вона відмовилась. Тобто ОСОБА_8 приймав заходи добровільного відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди, незважаючи на те, що останній вину не визнавав. Вважає, що суд не взяв до уваги стабільно слабкий стан здоров`я ОСОБА_8 . Просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурором були подані заперечення на апеляційну скаргу.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, думку законного представника потерпілого, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні першої інстанції не оспорюючи самого факту ДТП, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що була неділя, їхав на ринок, не швидко. Дитина вилетіла під колеса. Загальмував, але не так ефективно. Не якісна машина. Нажав на гальма та «провалилася» педаль. Машина не стара. Керував по дорученню. Був в машині сам. Несправність машини не відчував. З лівого боку вибігла дитина. Після пригоди ремонтував автомобіль (лопнула манжета, головний гальмівний циліндр). Машина працювала нормально, коли трапилася пригода, то було виявлено несправність. До цього такого не було. На експертизу не звали, її результати невідомі. Дівчинку не бачив, вона вибігла під колеса. Переходу не було. Після пригоди автомобіль не двигав. До скоєного відноситься погано, цього не хотів.

Незважаючи на займану обвинуваченим ОСОБА_8 позицію, що виразилась у не визнанні своєї вини, який хоч не оспорюючи самого факту ДТП, на думку апеляційного суду вказані покази протирічать іншим доказам по справі, які в повній мірі підтверджують винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, а саме:

Показами законного представника потерпілого ОСОБА_10 наданими в судовому засіданні першої інстанції, яка пояснила, що в той день була з подругою біля АТБ. Вважала, що дитини вдома з бабусею. Почали дзвонити знайомі, побігла до лікарні, дитина була там та розповіла, що наїхала машина. Обвинувачений з`являється раз на рік, намагався дати 1,5 тис. доларів, але вони відмовилися. ДТП не бачила, позов подавала до Новогродівського міського суду. Травми відповідають. Грошами допомогли знайомі.

Крім того вина підтверджується письмовими доказами.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.08.2016 року.

Протоколом огляду від 29.08.2016 року, на якому зображені обставин пригоди від 28.08.2016, в результаті якої було травмовано малолітню ОСОБА_12 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 17.11.2016 року.

Висновком судово-автотехнічної експертизи від 14.12.2016 року № 1844, згідно якого в даній дорожній обстановці водія автомобіля «ЗАЗ-110387-40», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_8 під час руху повинен був для забезпечення безпеки руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою з тим, щоб у момент виникнення небезпеки для руху, негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки, що передбачено вимогами п. 2.3 Б і 12.3 ПДР України;

в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ-110387-40», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути настання даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом своєчасного застосування заходів, направлених на зниження швидкості руху аж до зупинки;

в даній дорожній обстановці фактичні дії водія автомобіля «ЗАЗ-110387-40», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_8 в частині несвоєчасного застосування заходів до зниження швидкості руху не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України і перебували в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2017 року за участі свідка ОСОБА_15 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2017 року за участі свідка ОСОБА_16 .

Висновком судово-медичної експертизи від 17.03.2017 № 31, згідно якого при дослідженні медичних документів неповнолітньої ОСОБА_12 були виявлені: садна лівого надпліччя, забою м`яких тканин кінцівок, тулубу, закритого остеопіфізєолізу головки лівої плечової кістки, закритого перелому ліктьового відростка, а також забою з саднами лоба, лівої половини обличчя, припухлості м`яких тканин обличчя, гематоми навколо лівого ока, перелому кісток лицевого скелету, перелому кісток основи та склепіння мозку важкого ступеню та посттравматичною нейропатією лівого лицевого нерву з помірною дисфункцією лоба, ока та важкою дисфункцією кругового м`язу роту і м`язу, що підводе кут роту, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою як небезпечні для життя.

Висновком судово-автотехнічної експертизи від 21.03.2017 року № 353, згідно якої на момент проведення дослідження рульове керування і гальмівна система автомобіля «ЗАЗ-110387-40», д/н НОМЕР_1 , перебуває у працездатному стані і на момент ДТП могли виконувати задані функції по безпечній зміні напрямку і швидкості руху; на момент проведення дослідження рульове керування і гальмівна система автомобіля «ЗАЗ-110387-40», д/н НОМЕР_1 , перебуває у працездатному стані, тому питання про час виникнення несправностей позбавлене технічного сенсу.

Протоколом огляду місця події від 04.04.2017 року.

Висновком судово-автотехнічної експертизи від 05.07.2017 № 483, згідно якого показання водія ОСОБА_17 про несподіваний вихід із строю гальмівної системи з витіканням гальмової рідини з головного гальмового циліндру є технічно неспроможними. Якщо розрив манжети у головному гальмовому циліндрі мав місце в дійсності, то наявність несправності в гальвомій системі могли бути виявлені водієм ОСОБА_17 задовго до її проявлення у процесі експлуатації по поступовому зменшенню робочого ходу гальмової педалі і зниженню ефективності гальмування автомобіля в процесу його експлуатації.

Висновком комплексної судово-автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису від 29.09.2017 № 5960/5961/144484, згідно якого у відео файлі «Local_ch7_0000_1500.dav» ознак переривання відеозапису не виявлено, ознак електронного монтажу (різких змін сюжету, що фіксується, перерв у відображенні сюжету, стрибкоподібних змін дати та часу на відео зображенні тощо), змін не виявлено; відео файл «Local_ch7_0630_1500.mp4» має пошкоджену структуру та повністю не зчитується з лазерного ком пакт-диску, провести дослідження по встановленню безперервності відеозапису не представилося можливим;

відстань від правого габариту автомобіля «ЗАЗ-110387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до лівого краю проїзної частини за напрямком зйомки з моменту, коли на проїзну частину вибігла малолітня ОСОБА_12 і до моменту наїзду, виходячи з відеозапису, складала приблизно 1,5 м; відстань між лівими габаритними точками автомобіля «ЗАЗ-110387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в момент, коли на проїзну частини вибігла малолітня ОСОБА_12 і до моменту наїзду, виходячи з відеозапису, складала приблизно 1 м; відстань від правого габариту автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до правого краю проїзної частини за напрямком зйомки в момент, коли на проїзну частину вибігла малолітня ОСОБА_12 і до моменту наїзду, виходячи з відеозапису, складала приблизно 0,93 м; об`єктивно визначити, під яким кутом по відношенню до краю проїзної частини рухалася ОСОБА_12 , виходячи з відеозапису, неможливо з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку; об`єктивно визначити відстань від лінії руху малолітньої ОСОБА_18 до заднього габариту автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з відеозапису, неможливо з причин, наведених в дослідницькій частині висновку експертизи; відстань, на якій розташовувалося місце наїзду автомобіля «ЗАЗ-110387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на малолітню ОСОБА_12 від лівого краю проїзної частини за напрямком зйомки, виходячи з відеозапису, складала приблизно 2,4 м;

в момент виходу пішохода ОСОБА_12 на проїзну частині вул. Молодіжної, а також в момент наїзду на неї автомобілем «ЗАЗ-110387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався з непостійною швидкістю спочатку знижуючи швидкість, потім прискорюючись, між цими моментами вказаний автомобіль здійснив зупинку; швидкість руху автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з відеозапису, визначити експертним шляхом неможливо; швидкість руху автомобіля «ЗАЗ-110387-40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виходячи з відеозапису, перед дорожньо-транспортною пригодою складала приблизно 13,4 км/год; швидкість руху малолітньої ОСОБА_12 при перетині проїзної частини, виходячи з відеозапису, склала приблизно 5,9 км/год.

Висновком авто технічної експертизи від 25.10.2017 № 2/19-299, згідно якого в умовах розглянутої дорожньо-транспортної пригоди, належні дії водія автомобіля «ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , в частині забезпечення безпеки дорожнього руху, були регламентовані вимогами п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України, тобто він повинен був слідкувати за технічним станом транспортного засобу, своєчасно і відповідним чином реагувати на появу технічних несправностей, а при неможливості їх усунення, відказатися від керування автомобілем, ОСОБА_19 система якого знаходиться в несправному стані;

з технічної точки зору, в умовах розглянутої дорожньо-транспортної пригоди, при виконанні вимог п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України, водій автомобіля «ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , мав технічну можливість запобігання даній дорожньо-транспортній пригоді;

з технічної точки зору, в умовах розглянутої дорожньо-транспортної пригоди, в діях водій автомобіля «ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , вбачаються невідповідність вимогам п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України;

з технічної точки зору, невідповідності дій водія автомобіля «ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , вимогам п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди;

Висновком авто технічної експертизи від 21.11.2017 № 2/19-344, згідно якого експерт розглядав 2 варіанти (1-й варіант за умови справності гальмівної системи автомобіля «ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , на момент виникнення і течії даної ДТП; 2-й варіант за умови наявних несправностей в гальмовій системі, які могли бути виявлені водієм ОСОБА_8 задовго до її проявлення в процесі експлуатації по поступовому зменшенню робочого ходу гальмової педалі і зниження ефективності гальмування автомобіля у процесі його експлуатації),

1-й варіант: у даній дорожній обстановці водій автомобіля автомобіля «ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, тобто з моменту об`єктивної можливості виявлення малолітньої пішохода-дівчинки, яка вибігла із-за задньої частини кузова автомобіля «Volkswagen Caddy», водій ОСОБА_8 зобов`язаний був застосувати гальмування; з технічної точки зору, у даній дорожній обстановці, водій автомобіля ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , у всіх досліджуваних варіантах (2-а група даних) при своєчасному прийнятті заходів до гальмування, мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до місця наїзду на пішохода, і тим самим запобігти даній дорожній пригоді; з технічної точки зору, в умовах розглянутої дорожньо-транспортної пригоди, в діях водія автомобіля ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, з технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам п. 12.3 ПДР України, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди;

2-й варіант: в умовах розглянутої дорожньо-траснпортної пригоди, належні дії водія автомобіля ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 в частині забезпечення безпеки дорожнього руху, були регламентовані вимогами п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України, тобто він повинен був слідкувати за технічним станом транспортного засобу, своєчасно і підводним чином реагувати на появу технічних несправностей, а при неможливості їх усунення, відказатися від керування автомобілем, ОСОБА_19 система якого знаходиться в несправному стані; з технічної точки зору, в умовах розглянутої дорожньо-транспортної пригоди, при виконанні вимог п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України, водій автомобіля ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігання даній дорожньо-транспортній пригоді; з технічної точки зору, в умовах розглянутої дорожньо-транспортної пригоди, в діях водія автомобіля ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України, з технічної точки зору, дії водія автомобіля ЗАЗ-110387-40», держ номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , що не відповідали вимогам п. 31.1 і 31.6 «А» ПДР України, знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Документами щодо речових доказів.

На підставі викладеного колегія суддів вважає безпідставними та надуманими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків, щодо доведеності вини ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченню за ч.2 ст.286 КК України та необхідністю призначити новий розгляд у суді першої інстанції через порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що висновок судмедекспертизи № 31 від 17.03.2017 року як доказ є недопустимим, оскільки проведений на документах які не отримані у процесуальний спосіб, встановлений КПК України, які отримані з медичного закладу, де проходила лікування потерпіла ОСОБА_12 , за відсутності ухвали про тимчасовий доступ до медичної документації, є безпідставними.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів надається особою, у володінні якої вони знаходяться. Лише у разі відмови особи надати такий доступ процесуальний закон вимагає втручання слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов`язати володільця надати тимчасовий доступ до речей і документів органу досудового розслідування.

При проведенні судово-медичної експертизи було використано медичні документи відносно лікування потерпілої

Сторона захисту не надала підтвердження тому, що доступ до цієї медичної документації не був наданий добровільно.

Законний представник потерпілої ОСОБА_10 як у суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не вказувала, що надана інформація про стан здоров`я потерпілої була надана без її згоди.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч.2 ст.90 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суду, зазначає, що у даному випадку доступ до медичної документації про стан здоров`я потерпілої був наданий добровільно, представник потерпілої не вказувала про порушення її або потерпілої прав та свобод людини, внаслідок яких, суд, відповідно до вимог ч.1 ст.87 КПК України, мав визнати вказані вище докази недопустимими. Не має підстав вважати, що медичну документацію надано експерту з порушенням процесуального закону з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в значенні статті 412 КПК України і саме собою не веде до визнання висновку експерта недопустимим доказом.

Таким чином, слідчий, призначаючи відповідну експертизу та надаючи на дослідження експерту добровільно надану наявну медичну документацію, діяв в спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про недопустимість проведених судово-медичних експертиз, дослідження стосовно тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій ОСОБА_12 .

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, щодо не допустимості речового доказу - ДВД диска з відеофіксацією ДТП, отриманого в ході огляду службового приміщення поліції, без отримання письмової згоди на огляд від уповноваженої особи та не з`ясовано яким чином відеоінформація, була скопійована з сервера на ДВД-диск.

Оскільки відповідно до протоколу огляду від 24.08.2016, слідчим Селидівського ВП ОСОБА_13 в службовому кабінеті Новогродівського опорного пункту поліції за адресою: м. Новогродівка, вул. Паркова, 6, було проведено огляд, в ході якого ОСОБА_14 було видано DVD-диск з відеозаписом з камери, встановленої на ринку «Центральний» в м. Новогродівка, власником якого він є.

Також згідно вказаного протоколу огляду від 24.08.2016, огляд проводився в службовому кабінеті, а не як зазначає апелянт в ході огляду службового приміщення поліції, тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними.

Крім того згідно вказаного протоколу огляду від 24.08.2016 та відповідної заяви ОСОБА_14 , була добровільна видача диску із записом, отже, відеоінформація, яка фіксувалась камерою відеоспостереження, не копіювалася посадовою особою поліції з будь-якого сервера, вказана дія оформлена належним чином, шляхом складання протоколу огляду.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги, щодо визнання недопустимими слідчих експериментів по відтворенню обставин ДТП, що виразилось у використання транспортних засобів, які за своїми технічними характеристиками відрізняються від тих, які були учасником ДТП.

На думку апеляційного суду використання інших транспортних засобів, жодним чином, не завадило досягненню мети слідчої дії встановлення розташування транспортних засобів відносно меж проїжджої частини, місця наїзду на пішохода.

В подальшому, при призначенні автотехнічної експертизи обставин події, експертом використані вихідні дані, щодо параметрів руху транспортного засобу та пішохода, розташування їх відносно один одного та меж проїжджої частини тощо, отримані в ході проведення експертизи з дослідження наявного відеозапису, згідно висновку комплексної судово-автотехнічної, фото-технічної експертизи та експертизи відео,- звукозапису від 29.09.2017.

У сукупності з наведеним вище, доводи апеляційної скарги про помилковість покладання в основу судового вироку висновку судово-медичної експертизи № 31 від 17.03.2017 року, висновку судової-автотехнічної експертизи № 1844 від 10.03.2017 року, висновку комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертиза та експертизи відео, звукозапису №5960/5961/14481 від 29.09.2017 року, висновку автотехнічної експертизи №2/19- 299 від 25.10.2017, висновку автотехнічної експертизи №2/19-344 від 21.11.2017 року є безпідставними.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частина 1 ст. 87 КПК України зазначає, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Отже, підставою для визнання доказів недопустимими є не будь-яке порушення кримінального процесуального закону, а лише порушення, яке є істотним, тобто таким, що суперечить засадам здійснення кримінального провадження, порушує принцип змагальності, ускладнює чи робить неможливим реалізацію стороною кримінального провадження наданих їй прав тощо.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що для проведення судово-медичної експертизи були добровільно надані медичні документи, диск із відеозаписом події було добровільно видано особою, у володінні якої такий відеозапис знаходився та вказане було належним чином процесуально оформлено, шляхом складання відповідного протоколу.

На підставі викладеного відсутні правові підстави для визнання недопустимими доказами висновок судово-медичної експертизи № 31 від 17.03.2017 року, висновок судової-автотехнічної експертизи № 1844 від 10.03.2017 року, висновок комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертиза та експертизи відео, звукозапису №5960/5961/14481 від 29.09.2017 року, висновок автотехнічної експертизи №2/19- 299 від 25.10.2017, висновок автотехнічної експертизи №2/19-344 від 21.11.2017 року, оскільки процедура призначення та сам процес проведення судово-медичних експертиз та отримання медичних документів та відеозапису, не містить у собі порушень прав та свобод людини та під час вчинення вказаних процесуальних дій було дотримано стандартів справедливості кримінального провадження, а отримані за результатами експертних досліджень відомості не викликають сумнівів у їх достовірності.

Доводи апеляційної скарги, що досудовим слідством та судом не надана належна правова оцінка порушення Правил дорожнього руху України з боку потерпілої ОСОБА_12 та не були призначені відповідні експертизи, є безпідставними.

Апеляційний суд зазначає, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_8 того дня діючи в порушення вимог п.п. 2.3 «А», 31.1, 31.6 «А» Правил дорожнього руху України, не відмовився від керування технічно несправним транспортним засобом, що і призвело до події.

Під час апеляційного розгляду, стороною захисту було заявлено клопотання про проведення судово-автотехнічної експертизи, щодо оцінки дій малолітнього пішохода ОСОБА_12 , 11.12.2023 року вказане клопотання було задоволено судом та згідно висновку судового експерта оцінки дій пішохода ОСОБА_12 , не потребує застосування спеціальних технічних знань та може бути виконана судом самостійно у відповідності до вимог п.п. 4.7, 4.8, 4.14 «а», «б», «в» ПДР України.

Апеляційний суд наголошує, що протиправність дій малолітнього пішохода ОСОБА_12 , не виключає винуватості ОСОБА_8 .

Незалежно від причини перебування малолітнього пішохода ОСОБА_12 на проїзній частині дороги, водій ОСОБА_8 ще до виникнення події зобов`язаний був дотримуватись вимог 31.1, 31.6 «А» ПДР України та відмовитись від керування технічно несправним транспортним засобом.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 грудня 2019 року по справі №759/292616-к. Предметом касаційного розгляду була дорожньо-транспортна пригоді за участю водія та пішохода.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що учасником ДТП була малолітній пішохід, відповідно до п. 1.7 Правил дорожнього руху України, усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірка на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування проведені необхідні судово-автотехнічні експертизи та судово-медичні експертизи, висновки яких надані суду під час судового розгляду кримінального провадження в процесі доведення обґрунтованості пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_8 обвинувачення. Крім цього, судом був допитаний обвинувачений та законний представник потерпілого.

В даному випадку обґрунтованість висновків експертів, показань учасників по справі, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги стан здоров`я ОСОБА_8 , є безпідставним та спростовується оскаржуваним вироком. У матеріалах справи відсутні документально підтверджені докази, що унеможливлюють призначення покарання у виді позбавлення волі та під час апеляційного розгляду стороною захисту таких доказів також не надано.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, а не задовільно, як вказано у вироку суду, є безпідставними. На думку апеляційного суду хоч у характеристики зазначено «зарекомендував себе з позитивного боку». Проте надаючи оцінку вказаній характеристиці в ній не зазначено відомості які вказували, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, вказані у характеристиці відомості, а саме те, що за ОСОБА_8 ніяких порушень не спостерігалось, шкідливих звичок не має, в конфліктах із сусідами не помічений. Що на думку апеляційного суду характеризує ОСОБА_8 з задовільного боку, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що при призначені покарання судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_8 приймав заходи добровільного відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди, намагався дати законному представнику потерпілій 1,5 тис. доларів США, але вона відмовилась, є безпідставними. У судовому засіданні апеляційного суду законний представника потерпілої ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_8 дійсно пропонував їй гроші, але за умови відмови потерпілої від обвинувачення, щоб та забрала заяву. Зазначила, що на її думку визначене судом покарання у виді позбавлення волі є правильним. Таким чином, в запропонованому відшкодуванні, ОСОБА_8 вбачав виключно власні інтереси, а не добровільне відшкодування заподіяної шкоди, хоча б і часткове, адже потерпіла вказувала на витрати значно більших сум грошових коштів, пов`язаних із лікуванням доньки.

На підставі викладеного, апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до санкції ч.2 ст.286 КК України за скоєне кримінальне правопорушення покарання призначається у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-67 КК України призначив покарання у межах передбачене санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який скоїв тяжкий злочин, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його вік та стан здоров`я, згідно з довідками на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, відношення ОСОБА_8 до скоєного.

В якості обставини, що пом`якшує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення вперше. В якості обставини, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла кримінальне правопорушення, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За вказаних вище підстав, з урахуванням думки законного представника потерпілої яка вважала, що визначене судом покарання у виді позбавлення волі є правильним, колегія суддів зазначає, що призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, є у мінімальних межах передбачених санкцією ч.2 ст.286 КК України, і вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових кримінальних правопорушень та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001508 від 28.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді