УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 про примусове відібрання біологічних зразків у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 26.01.2024 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про примусове відібрання біологічних зразів для проведення експертизи у підозрюваної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 26.01.2024 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим управління Головного управління Національної поліції у місті Києві за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 26.01.2024 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України.

28.03.2024 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

З метою забезпечення проведення молекулярно-генетичної експертизи та внесення даних до електронного реєстру геномної інформації людини, виникла необхідність у відібранні біологічних зразків у підозрюваної, оскільки остання у добровільному порядку відмовилась надавати такі зразки.

28.03.2024 р. слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про відібрання у підозрюваної біологічних зразків букального епітелію та відбитків папілярних узорів пальців рук, однак виконати дану постанову не виявилось можливим у зв`язку із відмовою останньої від добровільного надання таких біологічних зразків, що підтверджується протоколом отримання зразків для експертизи від 28.03.2024 р.

Вказане стало підставою для звернення до слідчого судді із цим клопотанням.

Слідчий в судовому засіданні просив вказане клопотання задовольнити, оскільки у випадку відмови підозрюваного у добровільному надання зразків наявні підстави для примусового їх відібрання за ухвалою суду на виконання вимог Закону.

Підозрювана та її захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки зібрання доказів у примусовому порядку забороняється, а необхідність їх відібрання на підставі вимог Закону у вагітної підозрюваної не доведено. Відсутні зразки для порівняння, клопотання експерта відсутнє і таке відібрання є надмірним втручанням в права підозрюваної.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по матеріалах, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя прийшов до висновку про залишення його без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право на повагу до його гідності, жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною ст. 242 КПК України визначені підстави проведення експертизи, а саме зазначено, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Відповідно до ч.1 ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Згідно ч.3 ст. 245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Частиною 1 статті 160 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

Частиною 6 ст. 163 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Стаття 63 Конституції України надає загальне право не свідчити проти себе та своїх близьких. Особа не несе відповідальності за відмову надавати свідчення або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Яллох проти Німеччини» зазначено, що суд був послідовний у тому, що право не викривати себе, перш за все, стосується поваги до рішення обвинуваченої особи зберігати мовчання. У правових системах країн - учасниць Конвенції та в інших системах загальновизнаним є те, що це не поширюється на використання в кримінальних процедурах матеріалів, які можуть бути отримані від обвинуваченого шляхом примусу, але існування, яких не залежить від волі обвинуваченого, таких як, наприклад, документи, вилучені на підставі ордера, дихання, кров, сеча, волосся або зразки голосу і тканин для проведення тесту на ДНК.

Біологічні зразки ЄСПЛ розглядаються як фізичні чи об`єктивні проби, що використовуються у криміналістичному аналізі і до яких не застосовується право не свідчити проти себе («PG и JH проти Сполученого Королівства»), проте такі процедури не повинні досягати мінімального рівня жорстокості, за якого вони становили б порушення ст. 3 ЄКПЛ («Тирадо Ортіс і Лосано Мартін»). Щоб одержати такі матеріали, зазвичай підозрюваного просять пасивно витримати незначне порушення його фізичної цілісності або отримують матеріал, який виробляється в процесі природної життєдіяльності організму («Сондерз проти Сполученого Королівства», без завдання ризику для здоров`я («Яллох проти Німеччини»).

Окрім того, право не свідчити проти себе розуміється як право особи не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення висунутого проти неї, та відмовитися відповідати на запитання у будь-який момент.

Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 18.02.2021 (справа № 193/375/19) звернув увагу на те, що така процесуальна дія, як отримання зразків для експертизи, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, і не залежать від волі особи, у якої вони відбираються, а тому вона не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на змісті отриманих під час цієї дії результатів.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 26.01.2024 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України.

28.03.2024 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання, 28.03.2024 року слідчим винесено постанову про відібрання зразків для експертного дослідження, відповідно до якої ОСОБА_4 запропоновано добровільно надати її біологічні зразки (матеріали) букального епітелію та відбитки папілярних узорів пальців рук.

Слідчим суддею встановлено, що на час розгляду клопотання про примусове відібрання біологічних зразків, слідчим не надано обґрунтування мети примусового отримання зразки у підозрюваної із урахуванням того, що жодних інших зразків для порівняння у цій справі вилучено не було.

Водночас, внесення щодо підозрюваної даних до електронного реєстру геномної інформації людини, як підстава для примусового відібрання у неї біологічних зразків, на яку посилається слідчий, жодним чином не має значення для кримінального провадження, що розслядується в відповідності до вимог КПК України та не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, відповідно до якого відкрите кримінальне провадження та в межах якого подано вказане клопотання, а також необґрунтованість та його недоведеність примусового відібрання біологічних зразів у ОСОБА_4 , слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159,161-166, 241, 245 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 26.01.2024 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, - залишити без задоволення.

Згідно вимог ст.309 КПК України ухвала слідчого судді оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1