Справа №760/27/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000475 від 30.11.2022, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

01 січня 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000475 від 30.11.2022 року за підозрою, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, за підозрою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 366 КК України, в якому слідчий просив: 1) задовольнити клопотання та постановити ухвалу про накладення арешту на майно ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) у кримінальному провадженні № 0000475 від 30.11.2022 року заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду відчужувати, користуватися та розпоряджатися ним у будь-який спосіб, а саме на: об`єкт нерухомого майна чоловіка ОСОБА_17 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - земельна ділянка з кадастровим номером - № :09:001:0015 (вказана земельна ділянка є спільно нажитим майном ОСОБА_17 та ОСОБА_19 ), з метою забезпечення вироку в частині конфіскації майна; об`єкт нерухомого майна чоловіка ОСОБА_17 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, за адресою: АДРЕСА_1 (вказана квартира є спільно нажитим майном ОСОБА_17 та ОСОБА_19 ), з метою забезпечення вироку в частині конфіскації майна; об`єкт нерухомого майна чоловіка ОСОБА_17 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00, за адресою: АДРЕСА_2 (вказана квартира є спільно нажитим майном ОСОБА_17 та ОСОБА_19 ), з метою забезпечення вироку в частині конфіскації майна; об`єкт рухомого майна чоловіка ОСОБА_17 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 транспортний засіб, марки «VOLKSWAGEN BEETLE», д.н.з. « НОМЕР_2 », VIN № НОМЕР_3 , (вказаний транспортний засіб є спільно нажитим майном ОСОБА_17 та ОСОБА_19 ), з метою забезпечення вироку в частині конфіскації майна;

2) розглянути клопотання про арешт майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власників майна чи їх представників, з метою забезпечення арешту майна.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000475, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2022, за підозрою, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, за підозрою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 366 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено, що після початку повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, ОСОБА_12 , у період з 24 лютого 2022 до початку квітня 2022 перебуваючи на території Європейського Союзу, точне місцезнаходження досудовим розслідуванням не встановлено, достовірно знаючи про те, що на території України введено воєнний стан, а також про те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 та постанови Правління Національного банку України за № 18 від 24.02.2022, з РФ заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, а також про введення в дію Указів Президента щодо накладення санкцій на фізичних та/або юридичних осіб, які ведуть господарську діяльність з державою агресором або їй допомагають (у будь-якій формі), переслідуючи корисливі мотиви, які виразились в отриманні економічної вигоди від логістичних маршрутів, меншої собівартості комплектуючих товарів, спирту та коньячного дистиляту заводів виробників РФ та отримання прибутку від реалізованої готової продукції на власних підприємствах та сторонніх торгових майданчиках партнерів, усвідомлюючи, що провадження будь-якої господарської діяльності на території держави-агресора та у взаємодії з державою-агресором, втому числі надання послуг і робіт, постачання товарів на користь РФ чи контрольованих РФ підприємств, отримання товарів з підприємств РФ є незаконною та призведе до сплати податкових зобов?язань та зборів на користь РФ, що в свою чергу сприятиме її економічному розвитку, буде спрямовуватись на розвиток військово-промислового комплексу РФ, забезпечення військових потреб та збільшення військового потенціалу країни-агресора, вирішив в обхід застосованих відносно держави-агресора Україною та США санкцій на ведення господарської діяльності та імпорт алкогольної продукції, налагодити виробництво та подальший збут алкогольної продукції з використанням власних компаній ПрАТ «Одеський коньячний завод», Global Spirits USA, Global Spirits Beverages Sp.zo.0, Global Spirits AMG Trading Ltd, GSH Trademarks Limited; компаній його батька - Черняка Олександра Борисовича Namiand Limited BVI, О О О "Родник и К", ООО «Русский Север», ООО «Стандарт Качества», IП ТОВ «Vintradition», «Grand Royal Bottlers Limited», IП ТОВ «Esteren Distribution»; та орендованих - ТОВ "Ушба Дистиллери", ІП ТОВ «Davr Sharob», IП ТОВ «Hamkor», ВАТ «Абшерон-Шараб», тим самим провадити господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором, забезпечувати російську економіку постійними надходженнями у вигляді податкових зобов?язань та зборів, а відтак сприяти у здійсненні військової агресії проти України, яка спрямована на насильницьку зміну, повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні, зміну меж території і державного кордону України.

Слідчий зазначив, що таким чином, за викладених вище обставин у ОСОБА_12 , виник злочинний умисел, направлений на пособництво державі-агресору, тобто вчинення умисних дій з організації роботи підприємств, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі інших активів у вигляді грошових коштів, сформованих з податкових зобов?язань та зборів представникам держави-агресора.

Усвідомлюючи, що самостійно реалізувати злочинний умисел, спрямований на пособництво державі-агресору і вчинення умисних дій з організації роботи підконтрольних підприємств, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі інших активів неможливо, ОСОБА_12 залучив до своєї протиправної діяльності довірених осіб з числа діючих працівників належних йому підприємств та близьких осіб, які володіють організаторськими здібностями, здатні вирішувати поставлені завдання, успішно організовують та забезпечують ведення результативної роботи, виконують усі накази та розпорядження, володіють професійними знаннями і навичками, мають необхідний досвід роботи для виконання організаційно-розпорядчих та управлінських функцій щодо організації та здійснення господарської діяльності підконтрольних підприємств, у тому числі на території держави-агресора, республік Узбекистан, Сакартвело, Казахстан, Азербайджан та Польща, зокрема свого сина ОСОБА_7 , фінансового директора ОСОБА_8 , фінансового директора ОСОБА_10 , директора ПрАТ «Одеський коньячний завод» ОСОБА_11 , провідного юриста ОСОБА_9 , директора з маркетингу ОСОБА_14 , заступника менеджера з експорту ОСОБА_17 , начальника відділу економічного планування ОСОБА_13 , заступника начальника відділу економічного планування ОСОБА_18 , директора з міжнародних продажів ОСОБА_15 , регіонального менеджера компанії ОСОБА_16 , менеджера з експорту ОСОБА_20 , менеджера з міжнародних продажів ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які розділяючи погляди ОСОБА_12 , за взаємною згодою погодились приймати участь у протиправній діяльності.

Слідчий у своєму клопотанні вказував, що відповідно до плану ОСОБА_12 розподілив ролі та функції між майбутніми співучасниками вчинення кримінального правопорушення, а також розробив механізм їх взаємодії.

Згідно розподілених ролей та функцій, ОСОБА_17 діючи як виконавець, згідно розробленого протиправного механізму, спрямованого на здійснення пособництва державі-агресору: готувала та підписувала документи для виробництва комплектуючих матеріалів для алкогольної продукції, які виготовлялись на території РФ; за допомогою програм для обміну миттєвими повідомленнями WhatsApp, перебуваючи у групах «Производство експорт» та «Лвз Грузия & Экспорт», здійснювала, контролювала виробництво та постачання комплектуючих матеріалів для алкогольної продукції з території РФ на територію Республіки Сакартвело; вчиняла інші організаційні дії спрямовані на пособництво державі-агресору.

Крім цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_12 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 т а іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі інших активів у вигляді грошових коштів, сформованих з податкових зобов?язань та зборів представникам держави-агресора, у період часу з травня 2022 до грудня 2022, для забезпечення безперебійного виготовлення алкогольної продукції грузинським заводом виробником ТОВ «Ушба Дістілері», шляхом використання на території РФ суб?єкта господарської діяльності компанію ООО «Родник и К» організував замовлення та подальше постачання російськими компаніями комплектуючих матеріалів у вигляді пляшок, етикеток, закупорювальних кришок, декоративних виробів призначених для прикраси пляшок алкогольної продукції, етикеток паперових самоклеючих призначених для нанесення на пляшки алкогольної продукції ТМ «Хортиця», пляшок з безкольорового скла, призначених для розливу горілки, коньяку і лікеро-горілчаних виробів та спирту.

З цією метою, ОСОБА_17 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня 2022 перебуваючи на території міста Києва, користуючись технічним пристроєм, який перебував у її користуванні, під`єднаним до глобальної мережі Інтернет, використовуючи програму для обміну миттєвими повідомленнями «WhatsApp», створила акаунт з іменем користувача: « ОСОБА_29 », який прив`язала до належного їй номеру мобільного телефону: НОМЕР_4 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_17 за попередньою змовою з ОСОБА_13 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, у період часу з червня 2022 до кінця 2022, перебуваючи на території міста Києва, використовуючи технічний пристрій, який перебував у її користуванні, під`єднаний до глобальної мережі Інтернет, використовуючи програму для обміну миттєвими повідомленнями «WhatsApp», перебуваючи у групі «Производство експорт», контролювала виробництво та постачання комплектуючих матеріалів для алкогольної продукції з території РФ на територію Республіки Сакартвело, готувала та підписувала технічну документацію для виробництва комплектуючих матеріалів для алкогольної продукції, які виготовлялись на території РФ.

Таким чином, ОСОБА_17 , як виконавець, підозрюється у вчиненні за попередньою змовою групою осіб пособництва державі-агресору, тобто у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ст. 111-2 КК України. 29.12.2023 їй повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий вважає, що накладення арешту є необхідне з метою забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна як додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, яка передбачає кримінальну відповідальність за злочин, за ознаками вчинення якого повідомлено про підозру ОСОБА_17 .

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор у клопотанні зазначав, що його необхідно розглядати без повідомлення власників майна чи їх представників, з метою забезпечення арешту майна.

Разом з тим, слідчий суддя, зважаючи на право, передбачене ч. 2 ст. 172 КПК України, не вбачає підстав для розгляду вказаного клопотання без повідомлення власника майна чи його представника.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

У судове засідання з`явився старший слідчий СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , який клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, вказуючи на його необґрунтованість та подала письмові заперечення, мотивуючи їх тим, що додані до нього матеріали не підтверджують доводів викладених у клопотанні, накладення арешту на майно суперечить завданням та не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження

Адвокат зазначила, що зміст клопотання слідчого та додані до нього матеріали не підтверджують існування достатньої правової підстави (а саме заявленої підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України) для арешту майна вказаного у прохальній частині клопотання слідчого.

Окрім цього, адвокат повідомила, що частина майна, про арешт якого просить слідчий у своєму клопотанні не належить на праві особистої приватної власності підозрюваній ОСОБА_17 , а відтак накладення на таке майно арешту буде завідомо незаконним.

Адвокат зазначила, що 26.12.2015 року ОСОБА_17 та ОСОБА_19 зареєстрували шлюб. В період перебування їх у зареєстровану шлюбі у них народилася донька ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07.02.2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від по справі № 753/16427/23 шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_19 розірвано.

В подальшому, 23.03.2023 року ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , в межах прав наданих ст. 69 СК України, ст. 627 ЦК України, уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, згідно якого придбане за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі майно було поділено.

За даним договором у особисту приватну власність ОСОБА_19 перейшли, серед іншого: квартира загальною площею 57, 5 м2, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0, 0600 га, розташована на території ГО «Садівницьке товариство «АГРО», Кучаківської (колишня Кіровської) сільської ради Бориспільського району Київської області, з кадастровим номером - № :09:001:0015. Отже, правовий режим спільної сумісної власності на 2 вказані об`єкти нерухомого майна припинено на підставі договору про поділ майна, який укладений у відповідності до вимог цивільного законодавства, є чинним та ніким не оспорюваним.

Стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на яку слідчий просить накласти арешт, адвокат зазначила, що вона була подарована ОСОБА_19 , що підтверджується договором дарування квартири від 16.07.2016 року, а відтак в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю, і правовий режим спільної сумісної власності на неї не поширюється. До того ж, це підтверджується долученим слідчим до клопотання відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окремо, в контексті накладення арешту на транспортний засіб, марки «VOLKSWAGEN BEETLE», д.н.з. « НОМЕР_2 », VIN № НОМЕР_3 , з метою забезпечення вироку в частині конфіскації майна, адвокат наголошувала, що заборона до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися вказаним транспортним засобом у будь-який спосіб є очевидно безпідставним та нічим необґрунтованим проханням слідчого, яке лише породжує негативні наслідки для ОСОБА_17 та її 7-річної доньки, яку вона самостійно виховує, що пов`язано, зокрема, із складнощами доставляння дитини до школи на заняття та іншими можливими супутніми незручностей. До того ж, заявлена заборона користування ОСОБА_17 транспортним засобом жодним чином не виправдовує потреби досудового розслідування та очевидно ніяк не впливає на дієвість кримінального провадження, що власне і є метою застосування будь-якого запобіжного заходу.

Адвокат також зазначила, що у клопотанні слідчим також не розкрито зміст ризиків передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, які обґрунтовують необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та не доведено існування жодного з них. Доказів існування ризику приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження зазначеного майна у клопотанні не зазначено.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, заслухавши пояснення прокурора, заперечення захисника ОСОБА_17 , слідчий суддя вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. ст. 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

В ч. 3 ст. 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно приписів ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що ст. 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

В той же час, слід враховувати, що ч. 1, 2 ст. 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка здійснити поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що принцип свободи договору, згідно якого, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні, в контексті накладення арешту на все вказане у клопотанні майно.

З огляду на все вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що додані до клопотання докази не підтверджують право власності ОСОБА_31 на земельну ділянку з кадастровим номером -№ :09:001:0015; квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00, за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_19 , правовий режим спільної сумісно власності на нього не поширюється.

При цьому, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутня об`єктивна необхідність у покладенні заборони користуватися транспортним засобом «VOLKSWAGEN BEETLE», д.н.з. « НОМЕР_2 », VIN № НОМЕР_3 , оскільки таке обтяження буде неспівмірним та надмірним втручанням у право власності ОСОБА_17 на даній стадії кримінального провадження, а його негативні наслідки явно переважатимуть потреби досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення

від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, наведені слідчим в клопотанні доводи суд визнає такими, що не можуть слугувати підставами для накладення арешту на частину майна, а відтак і клопотання про необхідність накладення арешту на майно частково є необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме об`єкт рухомого майна транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN BEETLE», д.н.з. « НОМЕР_2 », VIN № НОМЕР_3 , в частині розпорядження транспортним засобом.

В частині володіння та користування транспортним засобом відмовити.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про наклдаення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено о 11 годині 00 хвилин 31.01.2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1