ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 756/5466/22

провадження № 51-166 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року та увалу Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лохвиця Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.

2. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

3. Київський апеляційний суд ухвалою від 12 жовтня 2023 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.

4. За обставин, детально викладених у вироку, 24 травня 2022 року, близько 19 години, ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, які виникли на ґрунті словесного конфлікту, діставши із сумки предмет, зовні схожий на ніж, умисно наніс удар в ділянку живота ОСОБА_8 чим, згідно висновку судово-медичної експертизи, заподіяв потерпілому проникаюче колото -різане поранення передньої черевної стінки, яке за критерієм небезпеки для життя, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

5. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив дії спрямовані на нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

6. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд, розглядаючи кримінального провадження, порушив вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки ОСОБА_7 хоча і визнав вину в повному обсязі, однак фактично заперечував обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, що на думку захисника, не давало підстав суду для застосування положень цієї норми. Апеляційний суд допущені місцевим судом порушення не усунув.

Позиції учасників судового провадження

7. Захисник у судовому засіданні підтримав доводи своєї касаційної скарги. Прокурор заперечував проти її задоволення та просив судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

8.Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

10. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

11. При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

12. Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

13. Відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

14. Положенням ч. 3 ст. 349 КПК визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

15. Згідно з ч. 4 ст. 349 КПК обов`язково здійснюється допит обвинуваченого. Вказана норма закону викликана необхідністю з`ясування дійсності визнання обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження, усвідомлення ним сутності цього обвинувачення, з`ясування факту доведеності обставин, визначених у ч. 1 ст. 91 КПК, внаслідок чого відпадає необхідність дослідження доказів у суді першої інстанції.

16. У ході здійснення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК учасники судового провадження обмежуються законодавцем у можливості оскарження вироку в частині обставин, докази щодо яких не досліджувались, що викликає у суду обов`язок не лише належного з`ясування зазначених вище обставин, але і роз`яснення наслідків у виді обмеження на апеляційне оскарження та з`ясування того, що учасники судового провадження правильно розуміють сутність цих наслідків.

17. Суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

18. Так, відповідно до технічного запису судового засідання від 21 вересня 2022 року, суд, з`ясувавши позицію учасників щодо обсягу та порядку дослідження доказів, ухвалив рішення про їх дослідження у повному обсязі та перейшов до допиту обвинуваченого. При цьому захисник зазначив, що його підзахисний повністю визнає вину, лише оспорює факт перебування під час вчинення злочину у нетверезому стані.

19. Проте, під час допиту обвинувачений пояснив, що під час розпивання спиртних напоїв у компанії, між ним та ОСОБА_9 , який звинуватив його у крадіжці навушників, почався словесний конфлікт, потім до них приєднався ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_9 відійшов, конфлікт між обвинуваченим та потерпілим перейшов у штовханину та сперечання на завищених тонах, відійшовши в бік обвинувачений вийняв із сумки ніж (який бачили всі), розкрутив його та тримав у руці, після чого до нього близько підійшов потерпілий та сказав - ризикни. Потім, обвинувачений зазначив, що він, не розуміючи як це відбулося, наніс ОСОБА_8 ножове поранення, яке він не хотів наносити, а хотів лише налякати, оскільки він був один, а напроти нього були ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які в той час могли його побити. Після цього, побачивши на потерпілому кров, обвинувачений сказав викликати поліцію та швидку та пішов додому чекати на працівників поліції. При цьому, по дорозі додому ніж викинув у смітник. Також обвинувачений підтвердив легкий ступінь сп`яніння.

20. На уточнююче запитання прокурора для чого він витяг ніж, ОСОБА_7 пояснив, що в його голові це відбувалося як самооборона бо боявся, щоб йому не нанесли фізичні пошкодження. Удар наніс після штовханини, як саме це відбулося не розуміє.

21. Після допиту обвинуваченого, суд з`ясувавши думку захисника щодо подальшого дослідження інших доказів, а також з`ясувавши позицію інших учасників кримінального провадження, роз`яснив, що відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд може не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в такому разі суд може обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого, не викликати свідків, інших учасників, досліджувати інші докази, учасники будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не досліджувалися в апеляційному порядку. Учасники провадження не заперечували проти такого порядку судового розгляду кримінального провадження.

22. Однак, допит обвинуваченого свідчить, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_7 хоч і визнав в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, оскільки не заперечував факт нанесення тілесного ушкодження, однак у своїх поясненнях фактично заперечив умисел на вчинення таких дій, стверджував про самооборону, тобто фактично заперечував наявність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

23. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від

22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к (провадження 51-380км17), відповідно до ч 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

24. Колегія суддів зауважує, що обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

25. Якщо ж принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

26. За відсутності факту з`ясування усіх обставин вчинення цього кримінального правопорушення, його об`єктивних та суб`єктивних ознак, суд першої інстанції був позбавлений можливості зробити висновки про те, що обвинувачений у повній мірі визнав свою вину у його вчиненні, тобто не оспорював фактичних обставин кримінального провадження у цій частині. Ухваливши за цих обставин рішення про можливість проведення розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, тобто без дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке на думку колегії суддів є істотним та таким, що позбавило можливості місцевий суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

27. Крім цього, Суд звертає увагу, що вказані порушення не були усунуті в процесі перегляду вироку місцевого суду в порядку апеляційної процедури.

28. Так, під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції, обвинувачений вину визнав та зазначив, що вчинив кримінальне правопорушення у стані афекту, а також про те, що він злякався, що компанія з трьох осіб, які були у стані алкогольного сп`яніння, нанесуть йому тілесні ушкодження, намагався самооборонятись.

29. Водночас суд апеляційної інстанції, не звернувши уваги на допущені місцевим судом порушення та не усунувши їх, з огляду на повноваження, визначені ч. 2 ст. 404 КПК, обмежився переглядом судового рішення виключно у межах апеляційної скарги захисника.

30. За таких обставин колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, а тому Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК оскаржувані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

31. Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм належну оцінку, й відповідно до вимог статей 94, 349, 370 КПК ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

32. Ураховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, проти життя та здоров`я особи, небезпечним для життя в момент заподіяння, з метою забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, а також забезпечення виконання процесуальних рішень у справі, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року та увалу Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 15 червня 2024 року включно.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3