Справа № 711/4313/24
Номер провадження 1-кп/711/415/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001253 від 16.04.2024, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, учасником бойових дій, АТО, депутатом не являється, не є особою з інвалідністю, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2024 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік від домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вони пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, у зв`язку зі спільним проживанням, на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи злочинний намір, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий впав на дерев`яні колоди, опинившись таким чином в положенні на правому боці, після чого ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наблизився до потерпілого та наніс йому 2 удари кулаком правої руки в область грудної клітини та тулуба зліва, тобто вчинив діяння, що мають ознаки фізичного насильства, як форми домашнього насильства, відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: травми грудної клітки з переломами сьомого, восьмого, дев`ятого, десятого, одинадцятого, дванадцятого ребер ліворуч, що ускладнилась лівобічним гемопневмотораксом та розривом лівої легені, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/401 від 15.05.2024 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя як в момент нанесення, так і в їх клінічному перебігу; садна носу, яке, відповідно до вищевказаного висновку експерта, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що дійсно потерпілий є батьком його цивільної дружина. Він, його дружина та потерпілий проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 . В нього з обвинуваченим постійно виникали конфлікти, у зв`язку з тим, що потерпілий постійно вживає алкогольні напої та перебуває у нетверезому стані. Дійсно між ним та потерпілим 15.04.2024 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин. Він близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_2 . В ході конфлікту з потерпілим, він ударив його один удар кулаком в обличчя. Потерпілий внаслідок чого впав на дерев`яні колоди, після чого він вдарив ще два рази потерпілого кулаком в область тулуба.

Просив врахувати, що під час досудового розслідування він визнавав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Просив призначити покарання без позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_6 допитаний в судовому засіданні, пояснив, що його донька перебуває у цивільному шлюбі з обвинуваченим. Він, його донька та обвинувачений проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 . Час від часу між ним та обвинуваченим виникали сварки та конфлікти. В цей раз ініціатором конфлікту був він, так як був у нетверезому стані. Він часто вживає алкогольні напої. В їх конфліктах винувата горілка. Дійсно між ним та обвинуваченим виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин. Обвинувачений наніс удар кулаком в обличчя, він упав, а обвинувачений наніс йому ще удари кулаком.

Від потерпілого ОСОБА_6 , після допиту в судовому засіданні до суду надійшло клопотання про проведення подальшого судового розгляду без його участі. Завдані матеріальні та моральні збитки обвинувачений йому добровільно відшкодував у повному обсязі. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, потерпілий не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, допитавши потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у в 2024 році притягувався до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, характеризуючі дані за місцем проживання суду не надані, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку та добровільно відшкодував потерпілому заподіяні збитки.

У зв`язку з чим згідно зі ст.66 КК України суд, в якості обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , визнає щире каяття, добровільне відшкодування заподіяних збитків. Про ці обставини, на думку суду, свідчать показання обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчиненому злочині.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що обвинувачений визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, вибачався перед потерпілим за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та висловлював свою готовність нести відповідальність за вчинене, що свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, думку потерпілого, який просив призначити покарання згідно закону, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімальної межі, передбачених санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що при зазначених вище обставинах призначення ОСОБА_5 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно хоча і не працевлаштований, але працює неофіційно на посаді вантажника на ТОВ «Укрбрухт», вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому злочині, добровільно відшкодував завдані потерпілому збитки, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки у відповідності з п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Як передбачає положення ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу. Частини 1 та 3 ст. 91-1 КК України встановлюють, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки… Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

За результатами розгляду кримінального провадження, з метою запобігання вчинення протиправних діянь обвинуваченим ОСОБА_5 , які мають ознаки домашнього насильства по відношенню до потерпілого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, а також в інтересах потерпілого, слід застосувати щодо обвинуваченого обмежувальний захід, які застосовуються до осіб, що вчинили домашнє насильство,передбачений п.1 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, строком на 3 місяці, яке, за потребою, може бути продовжений на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

З метою запобігання вчинення протиправних діянь обвинуваченим ОСОБА_5 , які мають ознаки домашнього насильства по відношенню до потерпілого ОСОБА_6 застосування вищезазначеного обмежувального заходу, за вчинений ОСОБА_5 злочин, пов`язаний із домашнім насильством, в розумінні положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», полягає у забороні обвинуваченому перебувати в місці спільного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Необхідність застосування вказаного обмежувального заходу полягає також і в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та згідно його показань, та заяви його матері, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим, йому є де проживати. Також згідно заяви ОСОБА_7 , матері обвинуваченого ОСОБА_5 , дійсно обвинувачений зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та вона не заперечує проти проживання її сина ОСОБА_5 за зазначеною адресою.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.04.2024 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак враховуючи те, що судом прийнято рішення про призначення обвинуваченому покарання з випробуванням, тобто звільнення його від відбуття покарання на підставі статті 75 КК України, тому, відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, це є підставою для звільнення ОСОБА_5 з - під варти в залі суду. При цьому, суд не вбачає підстав для обрання стосовно ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу до набуття вироком законної сили, оскільки прокурором у своєму клопотанні недоведено наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Долю інших речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню в порядку статей 118-124 КПК України, а саме вони підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки витрачені на доведення його винуватості.

Керуючись ст.ст.7, 100, 118-124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, на період іспитового строку, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід на строк 3 (три) місяці та покласти обов`язки, передбачений п.1 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, а саме потерпілим ОСОБА_6 , строком на 3 місяці, заборонивши ОСОБА_5 перебувати в місці спільного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 , до якого застосовано обмежувальний захід, покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 тримання під вартою, скасувати, звільнивши ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- копія карти виїзду швидкої медичної допомоги № 699 від 15.04.2024; копія картки виклику швидкої медичної допомоги № 699 від 15.04.2024; диск CD-R об`ємом 0.7 GB, на якому знаходиться копія аудіо-повідомлення на спеціальну лінію «103» від 15.04.2024; диск DVD-RW об`ємом 4.7 GB, на якому знаходяться копії аудіо-повідомлень на спеціальну лінію «102» від 15.04.2024, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання;

- медичну карту стаціонарного хворого № 7620 з КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», яка заповнена на ім`я ОСОБА_6 , яка повернута в медичний заклад, залишити у медичному закладі;

- пластикову пляшку коричневого кольору з-під пива з написом «Зіберт», яку було поміщено до картонної коробки, після чого поміщено та упаковано до сейф-пакету WAR 1736711; металевий предмет, а саме швабра сірого кольору, завдовжки близько 1,5 метра, з пошкодженням у вигляді згину в середині рукоятки, котру було поміщено до картонної коробки, яку після цього було поміщено та упаковано до сейф-пакету WAR 1736709 (квитанція № 7704); зразки букального епітелію з поверхні правої та лівої щік ОСОБА_5 , які було поміщено та упаковано до паперового конверту з відповідними написами (квитанція № 7784), які передані на зберігання до кімнати речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, знищити.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення експертизи № СЕ-19/124-24/6694-БД від 17.05.2024, в розмірі 8784 гривні 99 копійок (вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні дев`яносто дев`ять копійок), стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1