Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1291/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.284 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №295/1291/24 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 30 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_7 на постанову старшого дізнавача СД ВП № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 16.01.2024 про закриття кримінального провадження № 0000180 від 06.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу та скасувати постанову старшого дізнавача СД ВП № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 16.01.2024 про закриття кримінального провадження №0000180 від 06.09.2022 відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Вважає, що ухвала слідчого судді постановлена без дослідження всіх доказів наявних в матеріалах кримінального провадження. Вказує на те, що матеріали кримінального провадження містять достатні докази того, що діях ОСОБА_10 наявні ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Звертає увагу, що в межах даного кримінального провадження не було допитано осіб, про допит яких апелянтом було заявлено клопотання. Наголошує, що поза увагою суду залишився той факт, що кошти йому були повернуті ОСОБА_10 через 1,5 роки і лише після проведення допиту останнього працівниками правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора в заперечення апеляційних вимог, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, дослідивши судове провадження №295/1291/24 та матеріали кримінального провадження №0000180, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Норми ч.2 ст.9 КПК України передбачають, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень..

Відповідно до положень кримінального процесуального кодексу України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження. Тому таке рішення можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

В силу завдань кримінального провадження слідчий повинен вчинити всі необхідні дії при проведенні досудового розслідування, які спрямовані на збирання, перевірку та оцінку доказів, версій у їх сукупності.

У разі закриття кримінального провадження постанова слідчого відповідно до вимог ст.110 КПК України має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно з вимогами, передбаченими ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; ) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з ухвали слідчого судді та постанови слідчого про закриття кримінального провадження, вказані вимоги процесуального закону дотримані.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_7 , слідчий суддя керувався тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000180 від 06.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, проведено достатньо повно і об`єктивно, а прийняте за результатами перевірки рішення (постанова старшого дізнавача СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 16.01.2024 про закриття кримінального провадження №0000180 від 06.09.2022, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України) відповідає вимогам ст.110 КПК України, є законним та вмотивованим, його зміст відповідає фактичним обставинам справи.

Так, в провадженні СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебували матеріали кримінального провадження №0000180 від 06.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

При цьому, як убачається з матеріалів кримінального провадження №0000180, органом досудового розслідування під час розслідування цього провадження проведені відповідні слідчі (розшукові) дії на встановлення всіх обставин вище зазначеного провадження, зокрема: допитаний ОСОБА_7 , як потерпілий, відносно викладених ним фактів в заяві від 22.06.2022; допитаний в якості свідка ОСОБА_10 ; свідок ОСОБА_11 щодо обставин домовленостей між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з приводу придбання за кордоном автомобіля; свідок ОСОБА_12 (приватний нотаріус) щодо оформлення довіреності від ОСОБА_7 на ОСОБА_10 22.04.2022 з приводу придбання транспортного засобу за кордоном та в подальшому проведення його реєстрації на ім`я ОСОБА_7 ,; свідок ОСОБА_13 щодо зберігання транспортного заходу придбаного ОСОБА_10 , передання останнім ( ОСОБА_10 ) коштів готівкою в сумі 50000 гривень для здійснення грошового переказу на цю суму за допомогою сервісу «Укрпошта» на адресу по місцю проживання та на ім`я ОСОБА_7 ; свідка ОСОБА_14 (адміністратор РСЦ ГСЦ МВС в Житомирській області) щодо реєстрації 25.05.2022 транспортного засобу «Volkswagen» модель «Passat».

Крім того, 08.12.2022 органом досудового розслідування було здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до рахунку ОСОБА_15 АТ КБ «ПриватБанк» на підставі постанови прокурора Житомирської окружної прокуратури та відповідно до інформації з банку, дійсно 25.04.2022 на його рахунок було здійснено грошовий переказ від ОСОБА_7 в сумі 50000 гривень.

20.03.2023 витребувано інформацію з територіального сервісного центру № 1841 відповідно до якої 25.05.2022 проведено реєстрацію б/в транспортного засобу привезеного з-за кордону по ВМД марки «Volkswagen Passat» з VIN № НОМЕР_1 та був зареєстрований на громадянина ОСОБА_10 на підставі наданих ним документів митного оформлення та відповідно зареєстровано за вказаним автомобілем д.н.з. НОМЕР_2 .

На підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомирі від 20.06.2023 на автомобіль марки «Volkswagen Passat» з VIN № НОМЕР_1 з д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , накладено арешт.

Також, встановлено, що 08.11.2023 здійснено переказ грошових коштів від ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_7 за місцем проживання на суму 50000 гривень, які останній отримав 14.11.2023.

В свою чергу, в ході досудового розслідування об`єктивно було встановлено, що між потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 здійснювалось листування в соціальній мережі «Вайбер» де обговорювались між ними умови їхньої домовленості з приводу придбання та транспортування транспортного засобу марки «Volkswagen Passat».

Зібраними по кримінальному провадженню доказами встановлено те, що ОСОБА_10 зареєстрував вказаний транспортний засіб на своє ім`я у зв`язку з тим, що довіреність від ОСОБА_7 була лише на українській мові, а для того щоб вона діяла на території Республіки Польща, вона повинна була відповідно переведена на мову країни в якій би вона виконувала свою функцію. При цьому, ОСОБА_7 був обізнаний про це, оскільки ОСОБА_16 його повідомляв про проблеми з митним оформленням на польсько-українському кордоні та таким чином продавцем автомобіля (громадянином Республіки Польща) було доручено вивезення автомобіля за межі Республіки Польща на польській мові ОСОБА_17 , тому всі подальші операції здійснювались на ім`я ОСОБА_18 , в тому числі і реєстрація транспортного засобу в територіальному сервісному центрі України, так як митні документи були оформлені на ОСОБА_19 . Про вказані обставини ОСОБА_16 також повідомляв ОСОБА_7 , що свідчить про відсутність кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення - шахрайства. Крім цього, ОСОБА_7 було повернуто грошові кошти в сумі 50000 гривень, які той перерахував на рахунок ОСОБА_20 на придбання автомобіля. Крім того, згідно пояснень ОСОБА_10 останній поніс певні затрати (2000 доларів США) за рахунок власних коштів на ремонт та доставку зазначеного автомобіля про що повідомив ОСОБА_7 . Проте, ОСОБА_7 ці затрати відмовився відшкодовувати. У зв`язку з цим, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник спір щодо належності права власності на даний транспортний засіб.

За висновком органу досудового розслідування, в діях ОСОБА_10 , як і будь-якої іншої особи, жодних умисних дій щодо протиправного заволодіння чужим майном в набутті права на нього шляхом обману потерпілого ОСОБА_7 чи зловживання його довірою, не вбачається (ст.190 КК України).

В свою чергу, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної роботи тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг. Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії осіб, поведінка яких оцінюється, можуть бути в іншій юридичній площині, ніж кримінальна, а саме свідчити про наявність цивільного або господарського спору.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.

При цьому, згідно висновку ВС, наведеному у справі № 442/3912/19 від 16.08.2022, за змістом якого відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство.

Тобто, якщо особа взяла на себе певні зобов`язання та почала їх виконувати, вказане виключає кваліфікацію її дій як шахрайства.

З урахуванням вище зазначеного, а саме встановлення відсутності в діях ОСОБА_10 жодних умисних дій щодо заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), на думку апеляційного суду, вирішуючи скаргу ОСОБА_7 слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону та прийшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні поданої скарги на постанову старшого дізнавача СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 16.01.2024 про закриття кримінального провадження №0000180 від 06.09.2022.

Як вважає апеляційний суд, фактично, в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, які виникли між скаржником ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

При цьому, за результатами апеляційної перевірки, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному провадженні у повній мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому законом процесуальному порядку докази, за результатами чого винесено обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження.

Посилання апелянта на не проведення слідчим всіх необхідних слідчих дій, не знайшли свого підтвердження як слідчим суддею під час розгляду скарги, так і в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді та постанови про закриття кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, встановлення фактичних обставин подій у кримінальному провадженні №0000180 від 06.09.2022, як і належна оцінка доказів у цьому кримінальному провадженні, обумовили прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутності в діях ОСОБА_10 , як і інших осіб, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Жодних належних доказів на спростування цих висновків скаржником апеляційному суду не надано.

В свою чергу, як вважає апеляційний суд, приймаючи рішення слідчий суддя повно та всебічно дослідив обставини закриття кримінального провадження та дав належну оцінку доказам, які були зібрані в ході досудового розслідування та дійшов правильних висновків про законність постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Доводи та обставини викладені ОСОБА_7 в його скарзі на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та у апеляційній скарзі на ухвалу слідчого судді щодо викладених обставин кримінального правопорушення, були належно перевірені слідчим у ході досудового розслідування, та слідчим суддею під час судового розгляду скарги останнього, спростовуються матеріалами судового та кримінального проваджень.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий належним чином мотивував своє рішення та, оцінивши усі зібрані докази, надав відповіді на поставлені ОСОБА_7 питання, що обумовлюють закриття кримінального провадження та є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Підстави для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 30 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_7 на постанову старшого дізнавача СД ВП № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 16.01.2024 про закриття кримінального провадження №0000180 від 06.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :