Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7008/23
Номер провадження 1-кп/711/210/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001939 від 02.06.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 149, ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

В проваджені Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває на розгляді кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 149, ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні прокурор прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на 60 діб із визначенням розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214720 грн. Клопотання мотивує тим, що даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, не перестали існувати та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу та вчинити інше кримінальне правопорушення. Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду обґрунтовується тим, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, а саме до втечі, що перешкоджатиме повному судовому розгляду або ж створить загрозу для суспільства; Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови № 58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання. У параграфі рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд взнав достатнім мотивування чеських судів, які у свою чергу, прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілу, у цьому ж кримінальному провадженні, так відповідно до висновку психологічної експертизи № 2023/07/01 від 14.08.2023 потерпіла ОСОБА_5 сповнена страхом, має подавлений, деморалізований стан та ОСОБА_7 має особистісний визначальний психоемоційний вплив на формування мотиваційної сфери особистості ОСОБА_5 , що підтверджує наявність ризику незаконного психологічного/фізичного впливу на потерпілу з метою зміни показань останньою, оскільки ОСОБА_5 схильна до підпорядкування та має яскраво виражену психологічну уразливість. Разом з тим, ОСОБА_7 протягом тривалого часу проживав з ОСОБА_5 , останньому відомі всі адреси, де потерпіла може проживати та де проживають всі свідки обвинувачення, тому обвинувачений перебуваючи на волі матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на свідків шляхом вмовлянь, погроз чи шантажу з метою зміни останніми раніше наданих показань на його користь чи відмови від надання показань з метою уникнення ним кримінальної відповідальності. Поряд із цим просить суд врахувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Зібрані під час досудового розгляду докази вказують на те, що ОСОБА_7 схильний до застосування або погрози застосування фізичної сили, що підтверджується протоколом про вчинення домашнього насильства над ОСОБА_5 від 18.05.2021 (ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - психологічне, фізичне насильство), також просила врахувати, що за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень 04.08.2023 ОСОБА_5 - зареєстровано кримінальне провадження та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за вчинення вказаного злочину (об`єднано з кримінальним провадженням № 0001939 від 02.06.2023). Також відповідно характеристики дільничного офіцеру поліції СДОП відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, ОСОБА_7 з 18.05.2021 по 18.05.2022 перебував на обліку в Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області за категорією «Кривдник», вказані обставини вказують на те, що ОСОБА_7 може застосувати будь-яку форму насильства відносно ОСОБА_5 , з метою щоб вона змінила показання в суді, також відсутність будь-яких моральних принципів та схильність до застосування фізичної сили з боку ОСОБА_7 свідчить про можливі спроби тиску на свідків обвинувачення. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед обвинуваченим, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки потерпілої, свідків обвинувачення унеможливлення на них незаконного впливу з боку обвинуваченого є основним завданням на даній стадії судового процесу; - п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, а також, вказаний злочин відноситься до кримінальних правопорушень проти волі, честі та гідності особи, отож перебуваючи на волі ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки веде асоціальний спосіб життя, не має постійного джерела доходу. Відповідно до інформації ДПС в Черкаській області (витяг з державного реєстру фізичних осіб - платників податків) ОСОБА_7 з 2016 року по третій квартал 2019 рік з 2020 року по 2023 рік - не отримував заробітну плату упродовж 4 кварталу 2019 року від ТОВ «Автогазцентр» в сумі 2463,72 грн. - був звільнений з місця роботи 15.11.2019.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України слід оцінити в сукупності всі обставини, а саме передбачені п. 4 ч. 1 ст. 178 КПК України - асоціальний спосіб життя, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме те, що на даний час ОСОБА_7 неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не має місця праці, згідно п. 6 ч. 1 ст. 178 КПК України - репутацію обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який відноситься до кримінальних правопорушень проти волі, честі та гідності особи. Під злочинами проти волі, честі та гідності особи слід розуміти суспільно-небезпечні, умисні дії, які посягають на невід`ємні права та свободи людини і громадянина, гарантовані будь-якій особі Конституцією України.

Державою гарантовано, ніким не бути примушеним робити те, що не передбачено законодавством, і бути вільним у виборі своєї манери поведінки та мати право здійснювати на власний розсуд розвиток своєї особистості (за умови не порушення прав і свобод інших людей), а також гарантована можливість реалізації передбачених конституційних прав і свобод (свобода й особиста недоторканість, право на невтручання в особисте життя, свобода пересування та право на вільний вибір місця проживання).

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, необхідно врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його особу, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, враховуючи його вік, стан здоров`я, враховуючи існуючу можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи вищевикладене, наявність зазначених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є виключними обставинами та у їх сукупності виправдовують тримання обвинуваченого під вартою та свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, просила клопотання задовольнити.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора, щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного ОСОБА_7 заперечив. Надав письмові заперечення на клопотання прокурора, які мотивовані наступним: захисником було отримано клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 07.03.2024 року, таке ж клопотання отримав обвинувачений ОСОБА_8 .

Ознайомившись з його змістом вважає, що воно є необгрунтованим, та таким, що не відповідає вимогам КПК України, порушує презумпцію невинуватості та гарантії визначені в ст.62 Конституції України.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що раніш визначені ризики не зникли, а також тим, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Зазначені прокурором ризики (п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України) є аналогічними ризикам викладеним у клопотанні слідчого від 14.08.2023 року, та 3-х клопотаннях прокурора які розглядав суд. Таким чином продовження запобіжного заходу обґрунтовано одними і тими ж ризиками, при цьому ці ризики є надуманими та формальними, і непідтверджені жодним доказом зі сторони обвинувачення. Протягом майже 9 місяців тримання ОСОБА_9 під вартою, ці ризики не зменшувались та не змінювались. Чому? Тому що, як може змінитись ризик, якщо його не існує, і він не підтверджений жодним доказом. Як можна спростувати докази наявності ризику - якщо його суду не подано разом з клопотанням. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово, або у певний період доби.

Таким чином цілодобовий домашній арешт, буде в повній мірі відповідати на даний час заходам які вживаються з метою застосування запобіжних заходів, та є більш гуманним ніш тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

В даному випадку, в порушення вимог Конституції України, припущення прокурора тлумачиться не на користь обвинуваченого, а на користь сторони обвинувачення - що є неприпустимим.

Так стаття 184 КПК України визначає, що до клопотання прокурора про застосування запобіжних заходів додаються копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обгрунтовує доводи клопотання.

З поданого суду клопотання від 07.03.2024 року вбачається, що жодного доказу на підтвердження доводів прокурора до клопотання не приєднано. Єдиний додаток який отримав захисник та обвинувачений, це супровідний лист, з якого також вбачається, що ОСОБА_10 було вручено лише клопотання на 4 аркушах. Будь яких інших додатків він не отримував.

Стаття 92 КПК України визначає, що обов`язок доказування обставин справи покладається на прокурора.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи висновки експертів.

Відсутність будь яких доказів приєднаних до клопотання прокурора пре продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ви 07.03.2024 року, свідчить про його невідповідність вимогам ст.183 КПК України, та про його необґрунтованість, наслідком чого є повернення цього клопотання прокурору. Відсутність приєднаних до клопотання доказів, на підтвердження доводі прокурора, позбавляє сторони захисту заперечувати проти цих обставин, оскілью неможливо заперечувати проти доказів - який не надано до клопотання.

В зв`язку з цим, і суд позбавлений можливості ухвалити обґрунтован рішення, як це визначено ст.370 КПК України, оскільки суд позбавлени можливості об`єктивно з`ясувати обставин викладені у клопотання від 07.03.2024 року, які мають бути підтверджені доказами, дослідженими під час цього судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Все це у сукупності призводить до порушення конституційних прав ОСОБА_11 гарантованих ст.62 Конституції України, та загальних засад кримінального провадження визначених ст.7 КПК України.

Відповідно до положень цієї статті, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: - верховенство права; - законність; - рівність перед законом і судом; - повага до людської гідності; - забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; - презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; - забезпечення права на захист; - змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; - безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Визначений ст.22 КПК України принцип змагальності, та визначений ст.23 КПК принцип безпосередності - порушено, оскільки суд повинен досліджувати докази безпосередньо.

Відсутність приєднаних до клопотання про продовження строку тримання під вартою доказів, на обґрунтування цього клопотання - позбавляє і суд, і сторону захисту безпосередньо їх дослідити, з урахуванням обставин викладених в клопотанні від 07.03.2024 року, та надати їм належну правову оцінку. Заперечувати проти них.

Сторона обвинувачення може ініціювати обрання запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення, чи у припущеннях таких дій у майбутньому.

Доказів вчинення будь яких дій, чи спроб, що б свідчили, чи могли б свідчити про таку поведінку ОСОБА_7 , в клопотанні про продовження строку тримання під вартою від 07.03.2024 року, стороною обвинувачення не підтверджено належними доказами.

Більш того, посилання сторони обвинувачення на докази і відомості, які характеризують ОСОБА_9 , як на підставу для застосування відносно нього запобіжного заходу, є прямим порушенням вимог КПК, та Конституції України, оскільки відповідно до положень ст.88 КПК України, докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Суду не було подано жодного доказу на підтвердження того, що під ча судового слідства ОСОБА_12 будь яким чином негативно висловлювався відносно потерпілої, свідків та експертів, чи впливав на них.

Зі сторони прокурора за весь цей час не було вжито жодних дій направлених на встановлення та розслідування цих випадків. Це ж стосується і психологічного висновку від 14.08.2023 року. Дев`ятий місяць сторона обвинувачення доводить ризики висновком який стосувався подій 2023 року.

За час, що минув з дня складання цього висновку, життя ОСОБА_13 змінилось. Як вона сама повідомила в засіданні вона пройшла не тільки курс психологічної реабілітації, а реабілітації від усіх залежностей, в тому числі і від наркотиків. Як з`ясувалось вона проживає з інших хлопцем та вагітна від нього, все це свідчить про відсутність ризиків про які заявляє прокурор, про економічну чи психологічну залежність ОСОБА_14 від ОСОБА_9 .

Таким чином, на сьогоднішній день пройшовши курси психологічної реабілітації, та за відсутності висновків психологічної експертизи, що станом на 07.03.2024 року у неї продовжується психологічна залежність від ОСОБА_15 , з яким вона майже 9 місяців не живе, як раз і підтверджує, її станом на сьогодні, ніякої ні психологічної, ні фінансової залежності у ОСОБА_14 від ОСОБА_9 - не має.

Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами.

Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу - оскільки по суті є лише припущенням.

Продовження запобіжного заходу за необґрунтованим клопотання прокурора від 07.03.2024 року, свідчить про порушення презумпції невинуватості та положень ст.62 Конституції України.

До того ж, в чергове звернув увагу на те, що ОСОБА_9 безпідставно звинувачують у злочині, який неправильно кваліфікована стороною обвинувачення.

В судовому засіданні і потерпіла і прокурор неодноразово повідомляли про те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , весь цей час проживали в цивільному шлюбі. Цей факт ніхто не заперечував.

Стаття 3 ЗУ «Про запобігання домашньому насильству» визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: - подружжя; - колишнє подружжя; - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але і перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Тобто суб`єкт цього злочину є спеціальний, і визначений ст.3 ЗУ «Про запобігання домашньому насильству».

Таким чином, враховуючи спеціальний суб`єкт, вимоги закону, Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами( Стамбульську конвенцію), та обставини вже встановлені судом, кримінальне правопорушення в якому обвинувачують ОСОБА_9 підпадає під визначення ст. 126-1 КК України.

Тлумачення поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» надав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №453/225/19 (провадження №51- 4000км 19), та визначив, що: «злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-УІІІ, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.».

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Справи про домашнє насильство неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду, і Верховний Суд постійно підтримував данний висновок.

Аналогічні висновки висловив Верховний Суд колегією суддів судової палати Касаційного кримінального суду в постановах від 06 березня 2023 року (справа №472/302/22), від 06.03.2023 року (справа №725/3827/20), від 12 жовтня 2022 року (справа №676/6199/19), від 31 березня 2021 року (справа №155/457/20), від 04 червня 2020 року (справа №531/193/19), від 19 березня 2020 року (справа №675/813/19), від 10 березня 2020 року (справа №531/270/19), від 25 лютого 2020 року (справа №442/2191/19), від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19).

У справі № 404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19 травня 2020 року, підтримуючи висновки судів попердніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Тобто відсутність у ОСОБА_9 статусу «кривдника» не спростовує тих обставин, що цей злочин пов`язаний з домашнім насильством». Просив змініти обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на ОСОБА_7 певних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника та просив суд змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_5 не заперечувала щодо можливості задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наполягала на його продовженні, оскільки хвилюється за свою безпеку.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Суд приймає до уваги рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Єлоєв проти України» згідно яких після сплину певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі свободи і суд зобов`язаний розглянути можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою. Тривалість тримання під вартою може бути виправдана за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене суд вважає, що наведені ризики хоча й продовжують існувати, але з огляду на тривалий час перебування ОСОБА_7 (з 15.08.2023 року) в СІЗО та те, що реалізація цих ризиків зменшилась, крім того обвинувачений має постійне місце проживання, тому суд вважає недоцільним продовжувати тримання відносно останнього під вартою і приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

В ході судового розгляду суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту здатний у повній мірі забезпечити дотримання обвинуваченим покладених на нього обов`язків на даній стадії кримінального провадження, таким чином задовольнивши клопотання сторони захисту.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України «Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого».

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України).

При зміні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту судом враховані обставини, в т.ч. особу обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, стан здоров`я, відсутність намірів ухилятися від слідства та суду, попередні явки до слідчого, прокурора чи суду.

Крім того, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відносно обвинуваченого, суд враховує положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу, зокрема, - у виді цілодобового домашнього арешту.

Беручи до уваги вищевикладене та те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому є достатні підстави спрогнозувати можливу негативну поведінку обвинуваченого у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, тому суд встановлює обвинуваченому цілодобовий домашній арешт з застосуванням засобу електронного контролю. Таким чином клопотання адвоката підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який - задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів з застосуванням засобу електронного контролю, тобто до 13 травня 2024 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати:

- прибувати до прокурора та суду за першим викликом;

- не залишати цілодобово місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду, крім випадків необхідності прибуття в укриття, в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану та повернення до місця проживання протягом 10 хв. після сигналу «Відбій повітряної тривоги»;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/чи роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілою або іншими учасниками даного кримінального провадження;

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України підлягає негайному доставленню до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільненню з під варти.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали для виконання негайно направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» та до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 18.03.2024 року о 14 год.00 хв. в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1