КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2631/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

11 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000632 за апеляційною скаргою зі змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків Тернопільської області, громадянина України, має неповну вищу освіту, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2023 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 13.10.2023 ОСОБА_6 в лісосмузі по АДРЕСА_3 (більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено) знайшов та підібрав згорток, обгорнутий ізоляційною стрічкою сіро-рожевого кольору, всередині якого знаходився поліетиленовий прозорий пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, усвідомлюючи при цьому, що знайдене ним є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - МДМА (3,4 - метилен-діоксиметамфетамін), який зберігав при собі до 21 год 40хв. 13.10.2023 - до моменту його затримання поблизу будинку по АДРЕСА_4 працівниками поліції, які під час обшуку виявили та вилучили з правої нагрудної кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_9 , раніше знайдений ним згорток з МДМА.

Відповідно до висновку експерта - вилучена у ОСОБА_6 та надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якого заборонено, - МДМА (3,4 - метилен-діоксиметамфетамін) масою 0,833 г.

МДМА (3,4 - метилен-діоксиметамфетамін), згідно Списку № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою КМУ від 16.05.2000 року № 770, з наступними змінами та доповненнями, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу зі змінами, в якій, посилаючись на необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2023 - змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять) тисяч гривень.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час призначення покарання не врахував, що обвинувачений раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності та має фінансову можливість сплатити штраф, про що останній зазначав у заяві щодо спрощеного порядку розгляду справи. Також обвинувачений повністю визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв органу досудового розслідування щодо розкриття вказаного кримінального проступку, який йому було інкриміновано, надав добровільно працівникам поліції психотропну речовину, надав добровільно покази. Все це свідчить про те, що він усвідомив суспільну небезпечність своєї поведінки, тому більш дієвим заходом забезпечення спеціальної превенції та виправлення винного, на переконання захисника, є призначення покарання у вигляді штрафу.

Крім того, апелянт вказує, що вирішуючи питання про обрання обвинуваченому виду й розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення скоєного останнім, яке відноситься до кримінальних проступків, те, що ОСОБА_6 , на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, про що свідчать: довідки лікарів, характеристика з місця проживання, вимога щодо судимості; обставину, що пом?якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання. Апелянт зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не обгрунтував неможливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, не вказав, чому менш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінальний проступок буде недостатній для виправлення особи та попередження вчиненню нею нових кримінальних проступків.

А окрім того, апелянт зазначає, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №435334 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 2-ї групи до 01.01.2025 року, при цьому, згідно із ч. 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи. А тому покарання у виді обмеження волі взагалі не можливо було призначати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються встановленими органом досудового розслідування обставинами, які досліджувались у спрощеному провадженні, а тому згідно із ч. 1 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та не оспорюються учасниками судового провадження, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного його підзахисному ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Якщо санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з обмеженням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання пропризначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано увироку.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

Водночас, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вимог вищезазначених норм кримінального закону не дотримався. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав та врахував щире каяття. Разом з тим, призначив найбільш суворий вид покарання, передбачений санкцією статті, у виді обмеження волі та звільнив від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому, суд першої інстанції не навів у вироку мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні одного із заходів примусу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, які не пов`язані з обмеженням волі.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Так, беручи до уваги обставини вчинення діяння, його наслідки, зокрема незначний розмір психотропної речовини ( МДМА масою 0,833 г.), що ОСОБА_6 придбав, підібравши в лісосмузі, та який цього ж дня при виході з лісосмуги на прохання працівників поліції добровільно видав останнім, відношення обвинуваченого до вчиненого і дані про його особу, а саме те, що ОСОБА_6 свою винуватість у скоєному повністю і беззаперечно визнав, вперше вчинив кримінальний проступок, має місце реєстрації та постійне місце проживання в м. Києві, неофіційно працює, а також враховуючи всі встановлені та доведені відомості у справі, що впливають на захід примусу, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання (щире каяття у вчиненому) та відсутності обставин, які б його обтяжували, а також враховуючи, що згідно із долученою до апеляційної скарги захисника довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ №435334 від 10.12.2021 ОСОБА_6 має другу групу інвалідності, що відповідно до ч.3 ст. 61 КК України взагалі виключає призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, визначивши його в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі, встановленому санкцією вказаного

Закону про кримінальну відповідальність.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, є співмірним із ступенем тяжкості вчиненого ним кримінального проступку і даними про його особу, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За правовою позицією, висловленою у постанові Великої палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року (справа № 617/775/20, провадження № 13-110кс21), зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника та зміни вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2023 на підставі ч.2 ст. 409 КПК України, пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання з одного року обмеження волі із застосуванням статей 75, 76 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу зі змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2023 у кримінальному провадженні №0000632 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання з одного року обмеження волі із застосуванням статей 75, 76 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4