ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/36/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської обласної прокуратури - ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семиківці Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстрованого та жителя

АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_7 покладено на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Згідно з вироком, 07 лютого 2020 року близько 03.50 год. водій обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 312 D», р.н. НОМЕР_1 , рухався автомагістраллю М-3 територією Республіки Угорщина зі сторони м. Мішкольц у напрямку м. Будапешт. Під час керування автомобілем, водій ОСОБА_7 не дотримався вимог п. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8 Конвенції про дорожній Рух (Відень, 8 листопада 1968 року), яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 р. (далі Конвенції), згідно якої водій користуючись дорогою повинен поводитися так, щоб не створювати небезпеки чи перешкод для руху, не наражати на небезпеку людей і не заподіювати збитку державному, суспільному або приватному майну, а також контролювати свій транспортний засіб так, щоб бути завжди спроможним належним чином ним управляти, бути знайомий з правилами дорожнього руху, приписами у сфері безпеки дорожнього руху, а також пункту ц) абзацу (1) Розділу 3 Декрету № 1/1975 (II.5) Міністерства транспорту і поштового зв`язку Угорщини та Міністерства внутрішніх справ Угорщини «Про правила дорожнього руху», згідно з якими кожен учасник дорожнього руху повинен керувати транспортним засобом таким чином, щоб це не ставило під загрозу безпеку людей і майна, не створювало зайвих перешкод іншим учасникам дорожнього руху та не заважало їхньому пересуванню.

За деякий час до цього, в межах 98+250 км. вказаної вище автодороги, відбулося зіткнення автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO», р.н. НОМЕР_2 із попутнім вантажним автомобілем «MERCEDES-BENZ», р.н. НОМЕР_3 , що спричинило затор в межах проїзної частини дороги, який призвів до зупинки інших декількох транспортних засобів. Далі із автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO», р.н. НОМЕР_2 вийшли 8 пасажирів, які розташувалися та стояли за межами проїзної частини дороги, правому узбіччі.

Водій обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи рух та наближаючись до затору, що утворився внаслідок ДТП в межах 98+250 км автомагістралі M-3, не дотримався вищевказаних вимог та вимог ч. 1 ст. 13 Конвенції, відповідно до якого водій повинен постійно враховувати обставини, зокрема рельєф місцевості, стан дороги і транспортного засобу, його навантагу, атмосферні умови та інтенсивність руху, щоб бути спроможним зупинити транспортний засіб у конкретних умовах видимості у напрямі руху, а також перед будь-якою перешкодою, яку водій здатний передбачити.

Так, будучи завчасно проінформованим, що попереду утворився затор із автомобілів, у яких були увімкнені габаритні та аварійні сигнали, водій ОСОБА_7 не зменшив швидкість руху, в тому числі і до повної зупинки транспортного засобу, про що свідчить відсутність гальмівного шляху на місці пригоди, а продовжив рух та допустив зіткнення передньої правої частини свого автомобіля із передньою лівою частиною попутного автомобіля «Volvo-V70», р.н. НОМЕР_4 , після чого зіткнувся своєю лівою передньою частиною із правою боковою частиною попутного автомобіля «VW Caravelle», р.н. НОМЕР_5 .

Унаслідок зіткнень автомобілів, водій ОСОБА_7 втратив керованість над автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 312 D», р.н. НОМЕР_1 , що призвело до його подальшого виїзду на праве узбіччя, де відбувся наїзд на вісьмох пішоходів, які вийшли із вищевказаного автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO», р.н. НОМЕР_2 та в цей час там стояли.

Порушення водієм обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8 Конвенції про дорожній Рух (Відень, 8 листопада 1968 року), яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 р. (далі Конвенції), пункту ц) абзацу (1) Розділу 3 Декрету № 1/1975 (II.5) Міністерства транспорту і поштового зв`язку Угорщини та Міністерства внутрішніх справ Угорщини «Про правила дорожнього руху», п. 1 ст. 13 Конвенції перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням загибелі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_17 .

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_17 .

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано тяжкість вчинення злочину, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та є недостатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Звертає увагу суду на те, що при призначенні покарання суди повинні суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад його призначення та покарання призначити у межах, установлених у санкції статті особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вважає, що такі порушення кримінального закону вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК є підставою для скасування вироку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав,

пояснення обвинуваченого та його захисників, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора,

враховуючи письмові заяви потерпілих, які просили проводити апеляційний розгляд у їх відсутності та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, просили її відхилити і залишити вирок без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши його обставини, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, правильність кваліфікації його дій, а також наведені у вироку фактичні обставини справи в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи доводи прокурора про наявність підстав для скасування вироку Тернопільського міськрайонного суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку колегія суддів приходить до висновку, що такі доводи прокура не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Визначені пунктами 1 і 3 підстави відсутні, оскільки фактичні обставини справи і правильність кваліфікації дій обвинуваченого ніким не осопорюються, а Тернопільським міськрайонним судом відносно ОСОБА_7 постановлено обвинувальний вирок, яким його засуджено за ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що цей вирок не відповідає вимогам закону у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Разом з тим, посилаючись на ст.414 КПК України, прокурор просить призначити покарання такого ж виду і розміру, а саме 5 років позбавлення волі.

Отже, постановлення апеляційним судом вироку з підстав, що наведені в п.2 ч.1 ст.420 КПК України також неможливе.

Не наведено прокурором і переконливих доводів щодо неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що відповідно до ст.413 п. 4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для зміни чи скасування вироку та постановлення апеляційним судом свого вироку.

Так, в апеляційній скарзі прокурор вказав, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного і обставини, що пом`якшують покарання, прийшов до висновку про можливість застосування відносно нього ст.75 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке вчинено з необережності, а також такі відомості про особу винного, як його похилий вік, незадовільний стан здоров`я через наявність кількох захворювань, відсутність попередніх судимостей.

Також, суд правильно врахував наявність кількох обставини, що пом`якшують покарання: повне визнання обвинуваченим своєї вини; щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення; добровільне повне відшкодування усім потерпілим завданої матеріальної та моральної шкоди; його належну процесуальну поведінку після вчинення кримінального правопорушення та критичне ставлення до вчиненого; наявність на утриманні онкохворої дружини, яка потребує постійного догляду.

Згідно вироку відсутні обставини, які обтяжують покарання, і такий висновок суду сторона обвинувачення не оспорює.

Крім наведених обставин, при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком суд врахував думку потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які під час судового розгляду просили ОСОБА_7 суворо не карати та призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Аналогічна позиція щодо призначеного оскарженим вироком покарання зі звільненням від його відбування висловлена потерпілими в направлених до суду апеляційної інстанції письмових заявах.

Також, з пояснень сторін в ході апеляційного розгляду та матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що зазначені в оскарженому вироку особи, яким внаслідок спричиненої обвинуваченим дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно тілесні ушкодження, не подали заяв про залучення їх до цього кримінального провадження в якості потерпілих під час досудового розслідування у зв`язку з відшкодуванням їм завданої шкоди.

Вказані обставини в сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку своїх дій і не лише формально проголошує прагнення усунути їх шкідливі наслідки, але й реально вжив усіх заходів для їх усунення наскільки це можливо, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі не наведено будь-яких інших обставин, на підставі яких прокурор прийшов до переконання про необхідність скасування оскарженого вироку, а також обґрунтованих доводів, які переконливо вказують на неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання.

Враховуючи наведене та переглядаючи вирок в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскарженого вироку та задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді