Справа № 646/4988/24
№ провадження 1-кп/646/804/2024
ВИРОК

іменем України

07.05.2024 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 06.03.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дусти Кургантюбинської області республіки Таджикістану, громадянина України, неодруженого, освіта середня, старшого стрільця-оператору 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини № НОМЕР_1 , судимого 18.09.2020 року Бориспільським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 перебуваючи на військовій службі за призивом, на посаді старшого стрільця-оператору 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини № НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 117, 63 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 02.03.2024 року, більш точний час не встановлено, знаходячись в м. Києві, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини без мети збуту, усвідомлюючи суспільно - небезпечний, протиправний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків таких дій, з мотивів реалізації особистих потреб, та з метою власного вживання, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, у невстановленої особи замовив психотропну речовину амфетамін.

В подальшому, невстановлена особа повідомила на мобільний телефон ОСОБА_3 інформацію про точне місце знаходження психотропної речовини амфетаміну. Після цього ОСОБА_3 прибув у визначене місце схованки, точні дата час та місце не встановлені, де забрав 1 прозорий безбарвний полімерний пакет з полімерною застібкою, в якому містилася порошкоподібна речовина рожевого кольору - амфетамін, яку почав зберігати при собі.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини, для власного вживання, без мети збуту, ОСОБА_3 , маючи при собі психотропну речовину амфетамін, 05.03.2024 року на громадському рейсовому автобусі, марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за сполученням «Харків-Куп`янськ», вирушив до м. Куп`янська Харківської області.

Однак, 05.03.2024 року о 09 год. 55 хв. дії ОСОБА_3 були припинені працівниками ВРПП Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, які, знаходячись на ділянці тимчасово утвореного блокпосту в м. Куп`янську Харківської області, зупинили вказаний громадський рейсовий автобус, де з 11 год. 06 хв до 11 год. 10 хв. під час огляду місця події, виявили та вилучили у нього 1 прозорий безбарвний полімерний пакет з полімерною застібкою, в якому містилася порошкоподібна речовина рожевого кольору, масою, згідно висновку експерта № СЕ-19/121-24/7234-НЗПРАП від 15.03.2024 року за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», 1,3567 г., яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежений - амфетамін. Маса амфетаміну в складі наданої речовини становить 0,6178 г.

Там чином, ОСОБА_3 умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, всупереч Законів України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» незаконно придбав, зберігав та перевозив психотропну речовину, з мотивів реалізації особистих потреб, без мети збуту.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини, без мети збуту.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Матеріали кримінального провадження відповідають вимогам ч. 3 ст. 302 КПК України, встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження. За таких обставин суд ухвалює вирок у спрощеному провадженні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він судимий 18.09.2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі, освіта середня, військовослужбовець, старший стрілець-оператор 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини № НОМЕР_1 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щодо посилання сторони обвинувачення на наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, окрім іншого, визнається рецидив саме злочинів.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинено кримінальний проступок, а не злочин, суд не враховує зазначену стороною обвинувачення обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 рецидив злочинів.

Таким чином, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є військовослужбовцем, наразі виконує свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, та продовжує боронити країну в умовах повномасштабної збройної агресії РФ проти України, яка наразі триває, його щире каяття, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого покарання передбаченого санкцією даної статті, у виді штрафу та вважає дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Щодо призначення остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків, суд зазначає наступне.

Статтею 80 КК України передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема у строк 3 роки в разі засудження до покарання у виді обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Указана норма матеріального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа цього виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, що виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Указані вище положення закону свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише в тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Однак ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання щодо вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід установлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі ст. ст. 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК України. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання під час застосування ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.

Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винуватою в ухиленні від відбування покарання.

Суд звертає увагу, що лише невідбуття засудженим покарання у виді обмеження волі, безумовно не свідчать про ухилення його від відбування таких покарань.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_3 був засуджений 18.09.2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області до покарання у виді обмеження волі.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 16.02.2021 року зазначене судове рішення від 18.09.2020 року залишено без змін.

Таким чином, строк давності виконання обвинувального вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2020 року закінчився 17.02.2021 року.

Водночас суд бере до уваги, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 390 КК України не притягувався, матеріали кримінального провадження не містять даних про його ухилення від відбування покарання, призначеного попереднім вироком, а тому відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК України.

Крім цього, з установлених судом обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 вчинив 05.03.2024 року кримінальний проступок, що також не дає підстав для переривання перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 4 ст. 80 КК України.

Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 21.11.2022 року у справі № 754/17643/21.

Суд приходить до висновку, що строки виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2020 року, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України, закінчились, у зв`язку з чим покарання за правилами ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків, не призначається.

Долю речового доказу суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягує з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи № CE-19/121-24/7234-НЗПРАП від 15.03.2024 року у сумі 2271 грн. 84 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Як встановлено під час судового розгляду, ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.03.2024 року накладено арешт на порошкоподібну речовину білого кольору з зіп-пакет, яка поміщена до спеціального експертного пакунку PSP 1269259.

Враховуючи, що вказане майно не підлягає спеціальній конфіскації, судом не призначається покарання у виді конфіскації майна - вказаний арешт підлягає скасуванню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи № CE-19/121-24/7234-НЗПРАП від 18.03.2024 року у сумі 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.

Речовий доказ полімерний зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, який було поміщено до спеціального експертного пакунку PSP 1269259 - знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.03.2024 року на порошкоподібну речовину білого кольору з зіп-пакет, яка поміщена до спеціального експертного пакунку PSP 1269259 - скасувати.

Вирок суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України - вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя