справа № 462/6864/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0000267 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 06.03.2018 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, на момент вчинення вирок не набрав законної сили,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 31.01.2020 року близько 12 год. 00 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи по АДРЕСА_2 , маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження дверей та злому навісного замка, проник в підвальне приміщення, що належить ОСОБА_6 , звідки таємно викрав належне потерпілому майно, а саме: металевий візок, металеву сушку для фруктів та металевий обігрівач, вартість яких згідно висновку експерта № 16/252 від 02.04.2020 року становить 841,00 грн.

Крім цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , 31.01.2020 року близько 12 год. 00 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження навісного замка підвального приміщення, яке належить ОСОБА_7 , проник у вказане приміщення та таємно викрав належне останньому майно, а саме: дві пари лижних палок, орієнтовною вартістю 300,00 грн. та металеву трубу від карниза, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення чи сховище.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненому та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, зокрема, зазначив, що викрадені речі із підвальних приміщень здав як металобрухт, отримав за це близько 100 грн., які витратив на продукти харчування. У скоєному щиро розкаюється, жалкує про свій вчинок, обіцяє у майбутньому не скоювати правопорушень та просить його суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, подали заяви, у яких просять проводити розгляд справи у їх відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового розгляду положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч. 3 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення чи сховище.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 06.11.2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 - щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному та приходить до висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018 року.

Пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Із матеріалів справи вбачається, що документально підтверджені витрати на залучення експерта становлять 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 06 коп., оскільки проведення товарознавчої експертизи № 16/252 від 02.04.2020 року було зумовлено необхідністю доведенням вчинення даного кримінального правопорушення обвинуваченим.

Керуючись ст. 50, 65-67, 75, 76, 185 КК України, ст. 100, 118, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2018 року.

Речові докази:

- металевий возик, електрообігрівач, металеву сушку, які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - повернути останньому, як власнику;

- дві пари лижних палок та металеву трубу від карниза, які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - повернути останньому, як власнику.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 06 коп. процесуальних витрат.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального правопорушення вручити учасникам справи.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1