Справа № 345/6309/23
Провадження № 11-кп/4808/178/24
Категорія ст. 185 ч. 4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду від 17 січня 2024 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч.4 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого востаннє 10.10.2019 року Калуським міськрайонним судом Івано Франківської області за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 3 роки 4 місяці позбавлення волі, яке відбуто,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності його вини та правильності кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що свою вину у вчиненому визнав повністю, розкаявся, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, має постійне місце проживання, неофіційно працює, проживає з матір`ю, яка страждає хронічними захворюваннями гіпертонією та серцевою недостатністю.

Просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду від 17.01.2024 року та ухвалити новий вирок, яким призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України або ст. 75 КК України звільнивши його від відбування визначеного покарання з іспитовим строком.

Вироком суду від 17.01.2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 , вказано рахувати з часу взяття під варту після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави: 836,50 грн. витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109-23/12860-ТВ від 02.11.2023; 1514,56 грн. витрат за проведення експертизи №CE-19/109-23/14771-TB від 20.12.2023.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин.

Так, 22.10.2023 року близько 19:00 год. ОСОБА_8 прийшов до квартири потерпілого ОСОБА_10 , що в АДРЕСА_2 , де спільно відпочивали. Перебуваючи в цій квартирі, ОСОБА_8 у вітальній кімнаті побачив на дерев`яній тумбі телевізор марки «Philips» чорного кольору, який належав ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного телевізора.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_10 , діючи повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, 23.10.2023 у період часу з 00.00 год. по 06.30 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), таємно викрав телевізор марки «Philips» чорного кольору, вартістю 3 261 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Після чого, ОСОБА_8 із викраденим майном покинув приміщення квартири, та розпорядився ним на власний розсуд, довівши свій злочинний умисел до кінця.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 06.12.2023 близько 21:30 год. ОСОБА_8 зустрівся із раніше не знайомим ОСОБА_11 , біля магазину «Ягідка» що в АДРЕСА_3 , де спільно почали розпивати алкогольні напої.

Перебуваючи біля вищевказаного магазину ОСОБА_8 побачив на підвіконнику вказаного магазину, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 8T» чорного кольору, який належав ОСОБА_12 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи біля магазину «Ягідка», скориставшись тим, що ОСОБА_11 втратив з видимості мобільний телефон, переконавшись, що за його діями в той час ніхто не спостерігає, у період часу з 21:30 год. 06.12.2023 по 03.00 год. 07.12.2023 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), таємно викрав мобільний телефон марки «XiaomiRedmiNote 8T», чорного кольору, вартістю відповідно до висновку експерта від 20.12.2023 №CE-19/109-23/14771-TB 3096 грн. чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Після чого, ОСОБА_8 із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, а саме подарував вказаний мобільний телефон ОСОБА_13 , таким чином довів свій злочинний умисел до кінця.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі;

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід змінити, з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання, кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності, а саме призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вироку, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочини проти власності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано : щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

При цьому колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд з прав людини наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Разом з тим, як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 хоч і послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та дані, які характеризують його особу, однак належним чином не врахував їх, а тому судова колегія вважає, що призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець дав суду право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання (ст. 69 КК України).

Так, згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

На думку колегії суддів, враховуючи дані про особу винного, встановлені судом першої інстанції, який визнав свою вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував завдану шкоду потерпілим, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, проживає з матір`ю, яка страждає хронічними захворюваннями гіпертонією, серцевою недостатністю та потребує постійного догляду, а також думку потерпілих, які не наполягали на суворому виді покарання. Вищенаведені пом`якшуючі обставини є такими, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

З огляду на викладене, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст.ст.50,65КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості і, на думку колегії суддів, необхідності, застосування положень ст.69 КК України призначення обвинуваченому покарання, перейшовши до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, із застосуванням ст.69 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п.1 ч.1ст.408, з врахуванням ч.2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 17 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.4 КК України, змінити.

Призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5