Справа № 643/9426/20
Провадження № 1-кп/643/50/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005982 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005982 від 04.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор у судовому засіданні 04 червня 2024 року звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ст. 177 КПК України. Наводячи доводи в обґрунтування клопотання, зазначив, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів стосовно обвинуваченого.

Обґрунтовуючи ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, на наявність яких він посилався в клопотанні, зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаних з незаконним обігом небезпечних психотропних та наркотичних речовин. Перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Крім того, ОСОБА_4 зареєстрований та його родичі постійно проживають на тимчасово окупованій території Донецької області. Посилався, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він раніше вже притягався до кримінальної відповідальності за злочин у сфері обігу наркотичних засобів. ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, законних джерел отримання заробітку не має, не володіє міцними соціальними зв`язками, що негативно впливає на його репутацію та свідчить про стійкий злочинний асоціальний настрій.

З огляду на наведене, прокурор вважала, що є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, адже жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні 04 червня 2024 року проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що доказів на підтвердження наявності ризиків, на які посилається прокурор, останнім не надано. Просив замінити йому запобіжний захід на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні 04 червня 2024 року думку обвинуваченого підтримала, проти задоволення клопотання прокурора заперечувала. Зазначила, що ризики, на наявність яких прокурор посилається в обґрунтування клопотання, недоведені та необґрунтовані. Зауважувала, що обвинувачений вже досить тривалий час перебуває під вартою, з огляду на що, просила змінити стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або визначити розмір застави.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши доводи клопотання, суд доходить висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2020 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, встановлений строк дії ухвали до 23 травня 2020 року.

У подальшому ухвалами Московського районного суду м. Харкова строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 неодноразово продовжувався на шістдесят днів, востаннє до 22 червня 2024 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 22 червня 2024 року.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Положеннями ст. 177 КПК України унормовано, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Правилами ст. 178 КПК України визначені обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема ними визначені тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 установив, у тому числі, наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: спроба переховуватися підозрюваного від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 злочинів свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість злочинів, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Серед обставин, які мають враховуватися судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Одним з вагомих факторів при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим. Водночас, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні, позаяк всі родичі обвинуваченого перебувають на тимчасово окупованій території України.

З огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується - у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, враховуючи те, що дії ОСОБА_4 , за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого та особливо тяжкого злочинів, вчинених у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим.

Беручи до уваги тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Одним з вагомих факторів при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, стороною захисту не надано.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Щодо того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зазначає про таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Надаючи оцінку можливостям застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ураховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, судом не встановлено, а тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

Посилання сторони захисту на можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, не є слушними, позаяк місце проживання обвинуваченого розташовано на тимчасово окупованій території, що значно підвищує ризик втечі. Наявність міцних соціальних зв`язків та дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Суд оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім зазначеного, у судовому засіданні 04 червня 2024 року обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про відмову від захисника - адвоката ОСОБА_5 . В обґрунтування клопотання посилався, що його позиція не узгоджується з позицією захисника. Також просив призначити йому нового захисника на безоплатній основі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 посилалася, що її з обвинуваченим ОСОБА_4 позиція захисту в даному кримінальному провадженні не збігається.

Прокурор у судовому засіданні 04 червня 2024 року не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого, посилаючись на право обвинуваченого на захист, водночас, звертала увагу, що обвинувачений ОСОБА_4 вже вдруге відмовляється від захисника, що може свідчити про його зловживання правом на відмову від захисника з метою затягування розгляду кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви обвинуваченого з таких підстав.

За правилами ст. 54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.

Ураховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про відмову від захисника в присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_5 після конфіденційного спілкування з нею, суд вважає за необхідне прийняти відмову обвинуваченого від захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Згідно зі ст. 49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. В цьому випадку суд постановляє ухвалу, якою доручає відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття у зазначені у постанові (ухвалі) час і місце для участі у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 52, 54, 177, 197, 199 КПК України суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 02 серпня 2024 року включно.

Установити строк дії ухвали до 02 серпня 2024 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_4 від захисника - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Для захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 залучити іншого захисника, для чого доручити Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захисника для здійснення захисту за призначенням під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, та забезпечити прибуття захисника в судове засідання до Московського районного суду м. Харкова (м. Харків, проспект Ювілейний, 38-Є), яке відбудеться 13 червня 2024 року о 12 годині 45 хвилин, для участі у кримінальному провадженні.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 04 червня 2024 року.

Суддя : ОСОБА_1