печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1826/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представників заявника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,, звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року № 757/49654/23-к у кримінальному провадженні № 0000637 від 13.04.2023 року.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки арештоване майно не має жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 не має жодного відношення до обставин, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні та не має жодного процесуального статуту.

У судовому засіданні представника заявника клопотання підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі, прокурор заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки на даній стадії досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказане майно одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходом від нього, відтак може підлягати спеціальній конфіскації.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000637, внесеному 13.04.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року № 757/49654/23-к накладено арешт на зазначене майно, із забороною відчуження та використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, метою арешту майна відповідно до п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні та спеціальної конфіскації.

Як вбачається з матеріалів клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що під час та безпосередньо після фактів вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 придбала у власність та зареєструвала на себе транспортні засоби та об?єкти нерухомого майна.

Однак, слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000637 від 13.04.2023 року, а відтак не є особою щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру, а також не може бути забезпечено завдання арешту майна у кримінальному провадженні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 придбала вказаний автомобіль задовго до події злочину, а саме 14.05.2021, що підтверджує реєстраційна картка транспортного засобу Tesla Model 3. Щодо квартири ОСОБА_7 , відповідно до інформації з реєстру, 05.04.2023 вказану квартиру останній подарували, що підтверджується договорами дарування.

Разом з тим, зазначені обставини прокурором у судовому засіданні не спростовані.

Тобто, вказані відомості повністю спростовують викладену прокурором та слідчим інформацію, щодо будь-якої причетності майна ОСОБА_7 до кримінального провадження, тобто підтверджують, що її майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

П. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 є добросовісним власником майна, набутим у встановленому законом порядку, жодних доказів, що арештоване майно за грошові кошти, одержані від протиправної діяльності прокурором не надано.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000637 від 13.04.2023 року не має статусу підозрюваної та не є будь-яким іншим учасником кримінального провадження або особою, яка в силу закону несе відповідальність за завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про наявність підстав для скасування арешту, з метою забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а також у зв`язку із відсутністю обгрунтованих підстав для його застосування, оскільки майно придбане до події злочину та набуте у встановленому законом порядку, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 757/49654/23-к у кримінальному провадженні № 0000637 від 13.04.2023, а саме, на наступне майно ОСОБА_7 :

- автомобіль Tesla Model 3, номер та серія знака НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;

- об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 020.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1