Справа № 447/214/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/54/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 06 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 , -

встановила:

вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 06 грудня 2023 року ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 359 КК України визнано невинуватим та виправдано.

Скасовано арешт майна, що був накладений на технічний пристрій за зовнішніми ознаками схожий на «GSM» мікрофон в корпусі чорного кольору на фронтальній стороні якого знаходиться вічко відеокамери та мікрофону, за допомогою клейкої стрічки та проводів до вказаного предмету приєднано батарею живлення; сім-картку мобільного оператора «Київстар» із маркуванням « НОМЕР_1 »; картонну коробку з мобільного телефону «Prestigio Grase Q 5» IMEI 1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 ; тримач для сім картки «Київстар», номер НОМЕР_4 ; мобільний телефон «neffos» IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI НОМЕР_6 , з сім-картою «Київстар» НОМЕР_7 ; тримач до сім-картки НОМЕР_8 ; сім-картка «Megafon» № НОМЕР_9 ; сім картка без номера, із зовнішнім виглядом, характерним оператору мобільного зв`язку «Lifecell».

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 і визнане судом недоведеним та згідно якого:

ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою отримання інформації щодо колишньої дружини ОСОБА_10 , незаконно, в порушення вимог п. 7 постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1450 від 27.10.2001 «Про затвердження Положення про порядок розроблення, виготовлення, реалізації та придбання спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку, інших засобів негласного отримання інформації», п. 1 Указу Президента України № 256/2001 від 13.04.2001 «Про впорядкування виготовлення, придбання та застосування технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку», восени 2017 року (точної дати не встановлено), знаходячись на радіоринку, що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 188, придбав у невстановленої досудовим слідством особи за 100 грн. електронний пристрій - GSМ трекер із функцією зворотного зв`язку, який надає можливість негласно отримувати інформацію.

Придбавши вказаний пристрій у ОСОБА_6 виник злочинний намір на незаконне його використання. З цією метою маючи навички у сфері радіотехніки, ОСОБА_6 переобладнав придбаний GSМ трекер, припаявши до нього акумулятор з більшою ємністю, та встановив сім-картку мобільного оператора «Київстар» із № НОМЕР_10 . Після переобладнання електронного пристрою, він міг бути використаний для негласного отримання інформації із додатковим часом використання без підзарядки. Зателефонувавши на номер поміщеної у нього сім-картки мобільного оператора «Київстар» із № НОМЕР_10 , ОСОБА_6 мав можливість негласно прослуховувати розмови осіб, що знаходяться поряд із вказаним пристроєм.

30.05.2018 ОСОБА_6 , маючи неприязні стосунки із своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 , з метою прослуховування її розмов, незаконно використовуючи вищевказаний GSМ трекер, який, згідно висновку експерта, відноситься до спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, приховав його на кухні в квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме розмістив його у шпарині між стіною та кухонними меблями.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 359 КК України - незаконне придбання та використання спеціального технічного засобу негласного отримання інформації.

На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, вказує, що за результатами судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Прокурором 25.09.2023, в порядку ч. 10 ст. 284 КПК України, в судовому засіданні подано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченого.

Незважаючи на це, судом у вироку безпідставно вказано, що таке клопотання прокурором заявлено аж 04.12.2023.

Прокурор вважає, що вказане порушення суду є істотним, оскільки це безпосередньо впливає на вирішення питання про застосування закону про кримінальну відповідальність, оскільки законодавець у ч. 10 ст. 284 КПК України надає суду строк, впродовж якого суд зобовязаний прийняти рішення саме з часу подання прокурором клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, крім випадків, коли провадження може бути закрито лише за згодою підозрюваного, обвинуваченого, який проти цього заперечував.

Так, після подання прокурором 25.09.2023 в порядку ч. 10 ст. 284 КПК України, в судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченого, суд - до постановлення ухвали про закриття кримінального провадження направляє у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення повідомлень, одному з близьких родичів або члену сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захиснику обвинуваченого копію клопотання прокурора про закриття кримінального провадження із роз`ясненням права заявити клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження. Кримінальне провадження закривається, якщо у 10-денний строк не надійшло клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження. Клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження розглядається прокурором у строки та порядку, передбачені статтею 220 цього Кодексу.

Встановлено, що заперечення захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 , тобто саме захисника, а не близького родича, на клопотання прокурора від 25.09.2023 подано в суд лише 04.12.2023, тобто через 68 днів.

В порушення вказаних вимог, незважаючи на відсутність клопотання захисту про непогодження із закриттям кримінального провадження, суд впродовж 10 денного терміну не виконав вимогу закону та не закрив кримінальне провадження, натомість 14.11.2023 відклав судове засідання на 04.12.2023.

Прокурор вважає, що в судовому засіданні 04.12.2023, після отримання заперечення адвоката(а не близького родича, як цього вимагає закон), суд не виконав вимоги п. 2 ч. 10 ст. 284 КПК України та не скерував таке заперечення прокурору для розгляду його у строки та порядку, передбачені ст. 220 КПК України, натомість ухвалою від вказаного дня безпідставно відмовив прокурору в задоволенні його клопотання, та задоволив клопотання захисту і продовжив судовий розгляд в загальному порядку.

Наголошує, що крім того, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону полягає у безпідставному визнанні судом неналежним та недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 30.05.2018 у квартирі за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 та його колишньої дружини - ОСОБА_10 та усіх інших доказів за принципом «плодів отруйного дерева» через ніби то відсутність відповідної ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення такого огляду.

Вказані висновки суду є такими, що не грунтуються на вимогах КПК України.

Так, огляд місця події слідчим проводився на підставі заяви колишньої дружини обвинуваченого - ОСОБА_10 , яка і повідомила правоохоронним органам про виявлення на кухні підозрілого пристрою. Саме приміщення кухні, на час виявлення пристрою та на час проведення огляду перебувало у спільному користуванні та власності як заявниці, так і обвинуваченого ОСОБА_6 , відтак саме заявниця ОСОБА_10 і надала слідчому дозвіл на проникнення до житла та на проведення огляду у ньому, що підтверджується наданою нею заявою під час досудового розслідування та яка була досліджена судом.

За таких обставин слідчому не був потрібен дозвіл суду на проникнення до житла та на проведення у ньому огляду. Більше того, проведений огляд жодним чином не порушував жодні права та законні інтереси, оскільки такий проводився саме за повідомленням та ініціативою співвласниці житла - ОСОБА_10 .

Вказана позиція сторони обвинувачення підтверджується, в тому числі і відповідним правовим висновком Верховного суду.

Так, постановою ККС ВС від 20.06.2023 у справі №756/16122/21 зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. За наявності згоди особи, яка володіє приміщенням, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК України).

Відтак, наполягає, що судом безпідставно не застосовано ч. 1 ст.359 КК України при вирішенні питання про кримінальну відповідальність ОСОБА_6 , яку останньому було інкриміновано.

Також, констатуючи недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.359 КК України, суд за наявності для того підстав, не вирішував питання про зміну кваліфікації дій обвинуваченого в сторону пом`якшення, на ч. 1 ст. 182 КК України - «Порушення недоторканності приватного життя», а саме: «незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконна зміна такої інформації, крім випадків, передбачених іншими статтями цього Кодексу».

На апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подала заперечення, вказує, що висновки суду першої інстанції вірні та ґрунтуються на нормах закону. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку захисників, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 суд дотримався зазначених вимог закону.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно з яким сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, відповідно до ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку, що сукупність зібраних на досудовому слідстві доказів не дає підстав для визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, суд першої інстанції у вироку зазначив, що докази та всі інші документи що, отримані у результаті огляду у квартирі ОСОБА_6 суд оцінює за принципом «плоди отруйного дерева» як недопустимі, з цим погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Частиною 3 ст. 233 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Встановлено, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не надано ухвали слідчого судді про надання дозволу про проведення огляду у вказаній квартирі.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, не зважаючи на те, що огляд може бути проведено у невідкладних випадках без ухвали слідчого судді у порядку ст. 131 КПК України проведення такого не звільняє від послідовного судового контролю для перевірки виправданості проникнення без попереднього судового рішення. Відповідно до КПК України після огляду місяця події слідчому необхідно внести відомості до ЄРДР та невідкладно звернутися до слідчого судді, якщо такий огляд було проведено у житлі та іншому володінні особи без попереднього дозволу суду. Встановлено, що ні слідчий ні прокурор з клопотанням про надання дозволу до проведення огляду не звертався, а відповідно дозвіл відсутні.

Докази, отримані під час огляду та обшуку, які були проведені з порушенням правил, передбачених КПК України, а також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, є недопустимими (постанова ККС ВС від 23.05.2018 у справі № 159/451/16-к).

Встановлено, що слідчим ОСОБА_11 складено протокол огляду місця події у якому зазначено, що огляд проведено 30.05.2018 у період часу з 14 год. 40 хв. до 16 год. 35 хв. Під час огляду вилучено пристрій та картку мобільного оператора.

Вказаний огляд відбувався без відео- та аудіо фіксації у присутності двох понятих та ОСОБА_10 . При проведенні огляду співвласник квартири ОСОБА_6 присутнім не був, згоди на проведення огляду не надавав.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 359 КК України є спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації.

До спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації (СТЗ) належать спеціальні технічні засоби для зняття інформації з каналів зв`язку та інші засоби негласного отримання інформації, а саме технічні, програмні засоби, устаткування, апаратура, прилади, пристрої, препарати та інші вироби, призначені (спеціально розроблені, виготовлені, запрограмовані, пристосовані) для негласного отримання інформації (п. 1.6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розроблення, виготовлення спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку, інших засобів негласного отримання інформації, торгівлі спеціальними технічними засобами для зняття інформації з каналів зв`язку, іншими засобами негласного отримання інформації, затверджених наказом Центрального управління СБУ від 30 січня 2011 № 35) (ОВУ. - 2011. - № 16. - Ст. 703).

До таких засобів належать СТЗ для негласного: а) отримання та реєстрації аудіо- інформації; б) візуального спостереження та документування; в) прослуховування телефонних переговорів; г) перехоплення та реєстрації інформації з технічних каналів зв`язку; д) контролю поштових повідомлень і відправлень; е) обстеження предметів і документів; є) проникнення у приміщення, транспортні засоби, інші об`єкти та їх обстеження; ж) контролю за переміщенням транспортних засобів та інших об`єктів; з) отримання (зміни, знищення) інформації з технічних засобів її зберігання, обробки та передачі та ін.

Так, судом першої інстанції досліджено проведені по даному кримінальному провадженні експертизи, а саме висновок експерта №68 від 03.07.2018, висновок експерта №62 від 30.06.2020, висновок експерта №71/3-72/3 від 04.01.2023, допитано експертів.

Згідно висновку експерта висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз №68 від 03.07.2018 за результатом проведення комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. За результатом проведення експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації зроблено висновки: наданий на дослідження GSM трекер із функцією зворотного зв`язку, відеозапису та ММS-повідомлень відноситься до спеціальних технічних засобів негласного отримання -аудіо, відео інформації наданий на дослідження GSM трекер із функцією зворотного зв 'язку, відеозапису та ММS-повідомлень перебуває в працездатному стані. За результатом проведення комп`ютерно-технічної експертизи: в наданому на дослідження GSМ трекері із функцією зворотного зв`язку, відеозапису та MMS-повідомлень) відсутні як внутрішні так і зовнішні носії інформації. У внутрішній пам`яті сім-картки з характерним дизайном оператора стільникового зв`язку «Київстар» з нанесеним на поверхню номером: НОМЕР_1 міститься інформація: ІССІD: НОМЕР_11 ; IMSI НОМЕР_12 : номер, що закріплений оператором стільникового зв`язку «Київстар» НОМЕР_10 ; телефонна книга із службовими номерами оператора стільникового зв`язку «Київстар», вихідні дзвінки які наведені у таблиці №1.

Згідно висновку експерта №62 від 30.06.2020, а саме згідно експертизи технічних засобів негласного отримання інформації, технічний пристрій за зовнішніми ознаками схожий на «GSM» мікрофон в корпусі чорного кольору на фронтальній стороні якого знаходиться вічко відеокамери та мікрофону, за допомогою клейкої стрічки та дротів до вказаного пристрою приєднано батарею живлення, не відноситься до спеціальних технічних засобів для негласного отримання інформації. Вказаний технічний пристрій знаходиться в робочому стані. Відповідно до експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів, у пристрої, який за зовнішніми ознаками схожий на «GSM» мікрофон в корпусі чорного кольору на фронтальній стороні якого знаходиться вічко відеокамери та мікрофону, за допомогою клейкої стрічки та проводів до вказаного пристрою приєднано батарею живлення не виявлено вбудованих чи зовнішніх носіїв інформації. На сім картці мобільного оператора «Київстар» з маркуванням « НОМЕР_1 » виявлена інформація з даними про сім картку, телефонну книгу ( сервісні номери оператора стільникового зв`язку) та журнал дзвінків. Згідно висновку експерта пристрій а зовнішніми ознаками схожий на «GSM» мікрофон не відноситься до спеціальних технічних засобів для негласного отримання інформації та знаходиться у робочому стані.

Згідно висновку експерта №71/3-72/3 від 04.01.2023, який зроблений за наслідками заявленого прокурором ОСОБА_7 клопотанням про призначення комісійної експертизи у зв`язку з тим, що на даному етапі є два висновки експертиз у яких міститься протилежна інформація щодо вилученого під час досудового розслідування пристрою, яке суд першої інстанції задовольнив та призначив комісійну експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів та експертизу спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, вбачається, що Експертиза проводилась експертами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Відповідно до вказаного висновку відповісти на запитання в частині «Чи відносився станом на 30.05.2018 технічний пристрій за зовнішніми ознаками схожий на «GSM» мікрофон…» неможливо, оскільки надання висновку щодо досліджуваного об`єкта (технічного засобу) здійснюється на момент його дослідження. Визначити чи відноситься даний технічний засіб до спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації є неможливо внаслідок його несправності. Наданий на дослідження технічний пристрій знаходиться в неробочому стані, сім картка мобільного оператора «Київстар» із маркуванням « НОМЕР_1 » знаходиться у робочому стані. На наданому на дослідження пристрої не міститься вбудованих та зовнішніх носіїв інформації, на сім картці мобільного оператора «Київстар» із маркуванням « НОМЕР_1 » міститься інформація щодо ідентифікаторів картки, журналу дзвінків та збережених контактів телефонної книги.

Тобто, зазначений в обвинувальному акті технічний засіб не є спеціальним технічним засобом негласного отримання інформації.

Посилання прокурора на незаконність вироку суду є безпідставними і необґрунтованими, оскільки суд при ухваленні вироку в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Доводи прокурора про незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є безпідставними.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_6 дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно і всебічно дослідив докази, надані сторонами та дав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Так, у мотивувальній частині вироку зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, відтак відсутні підстави вважати, що при ухваленні оскаржуваного вироку суду не були виконані вимоги ч.3 ст. 374 КПК України.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.359 КК України, тобто в незаконному придбанні та використанні спеціального технічного засобу негласного отримання інформації.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, виходячи з презумпції невинуватості, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини обвинувачених, суд відносить і тлумачить на їх користь.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуваний вирок, відповідно до ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ, а саме покази потерпілої, документи, експертизи, речові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на наведене, доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися принципу юридичної визначеності, який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права і передбачає повагу до принципу «res judicata» - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою касацію, а сама можливість існування двох думок на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть бути лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України»).

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було створено необхідні умови для реалізації сторонами принципів змагальності й диспозитивності, закріплених у статтях 22 та 26 КПК. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні й доведеності їх переконливості перед судом.

Згідно з вимогами ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

У силу статей 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З аналізу наведеного, перелічених норм закону слідує, що держава повинна забезпечити ефективний засіб юридичного захисту у суді, зволікання ж з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне за собою негативні наслідки від перепон з боку органів державної влади в отриманні реальної можливості виправити стан, за якого необґрунтовано порушується законне право засудженого, та викликає стан правової невизначеності протягом довготривалого часу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

КПК України не містить чіткого переліку осіб, які можуть просити про продовження кримінального провадження з метою реабілітації померлої особи та наділені правом звертатись із відповідними заявами, разом з тим, аналіз положень КПК України показує, що такими особами є близькі родичі померлого.

В свою чергу, закон не забороняє близьким родичам померлого користуватись послугами адвоката для реалізації своїх прав.

Встановлено, що матір обвинуваченого ОСОБА_14 з початку повномасштабного вторгнення російської федерації перебуває за кордоном, адвокат ОСОБА_9 , яка діє в її інтересах в суді першої інстанції висловила не свою особисту позицію, а позицію близького родича підсудного - його матері.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 06 грудня 2023 року ч.1 ст. 359 КК України щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4