Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/667/24
Провадження № 1-кп/279/361/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000010 від 02.01.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с.Ігнатпіль Коростенського району Житомирської області, громадянин України, не працюючий, не інвалід, державних

нагород не має, в порядку ст.89 КК України раніше не судимий,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією рф проти України введено воєнний стан, вчинив умисний злочин за наступних обставин: 20.12.2023 близько 20.00 години, перебуваючи у наркологічному відділенні Коростенської ЦМЛ, за адресою: вул.Миколи Амосова 8, м.Коростень, Житомирська обл., під час спільного розпиття спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_4 , скориставшись безпорадним станом останнього, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаться непоміченими, з корисливих мотивів таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі», модель «Redmi 12 ( НОМЕР_1 RN02Y) Mignight Black 4GB RAM 128 GBROM», вартістю 4872,44 грн., який передав своєму синові ОСОБА_6 , не повідомляючи останнього про викрадення майна та про свої наміри щодо подальшого зняття грошових коштів з мобільного банківського додатку «Укргазбанк» потерпілого ОСОБА_4 .

Після цього, 21.12.2023 у період часу з 12.00 години по 19.05 годину, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна - грошових коштів, що належать ОСОБА_4 , умисно, з метою власного збагачення, використовуючи банківський додаток «Укргазбанк», який був встановлений на викраденому мобільному телефоні марки «Хіаоmі», модель «Redmi 12 ( НОМЕР_1 RN02Y) Mignight Black 4GB RAM 128 GBROM», за допомогою свого сина ОСОБА_6 , який не усвідомлював злочинні наміри свого батька ОСОБА_5 , здійснив зняття декількома транзакціями грошових коштів ОСОБА_4 через банківські термінали в сумі 24100 гривень, після чого передав отримані грошові кошти своєму батьку ОСОБА_5 , якими останній розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, неправомірними діями ОСОБА_5 заподіяно потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 28972 грн. 44 коп.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю та згідно ст.63 Конституції України відмовився давати показання. При цьому підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час таємно викрав чуже майно, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив факт вчинення відносно нього кримінального правопрушення за вказаних обставин, зазначив що кошти йому не повернуто, однак на суворому покаранні не наполягає, покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, а також учасникам зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів опитуванням обвинуваченого, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України правильна, оскільки своїми умисними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна вчиненими в умовах воєнного стану, обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_5 злочин передбачений ч.4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 на спеціалізованих обліках не перебуває, в порядку ст.89 КК України раніше не судимий, беручи до уваги позицію потерпілого те, що на суворому покаранні він не наполягав, а також щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, навіть попри скоєння тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, суд вважає, що виправити ОСОБА_5 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він, ОСОБА_5 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і небажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 застосований відповідно до Ухвали слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 18.01.2024 року у виді особистого зобов`язання, закінчив свою дію. Підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу судом не вбачається.

Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349, 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати виннуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1514,56 грн. витрат на залучення експертів для проведення експертизи №СЕ-19/106-24/357-ТВ.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувати.

Арешт на майно, а саме: на мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 12» чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , в чохлі-бампері чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету №PSP1176655, у виді заборони розпоряджатися вказаним майном без обмеження права володіння та користування, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2024 року - скасувати.

Речові докази у провадженні, а саме:

- мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 12» чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , в чохлі-бампері чорного кольору, який зберігається в камері схову речових доказів Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: