ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1865/24 Справа № 208/1112/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001081 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, не працевлаштованого, маючого середньо-професійну освіту, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, не маючого місця постійної реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Крім того, судом вирішено цивільний позов потерпілого, питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинена в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням до іншого приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, в період часу 08.00 - 16.00 годин 13.12.2022 року, ОСОБА_7 перебував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_9 , де в приміщенні гаражу, у дерев`яному ящику виявив грошові кошти в сумі 10 000 гривень, 500 євро та 100 злотих.

Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 діючи повторно, в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно належне потерпілому ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, 500 євро та 100 злотих, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.12.2022 року становить 19 300 гривень, та 822 гривні 52 копійки відповідно.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, викраденим майном у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 30 122 гривень 52 копійки.

Крім цього, приблизно о 00.10 годині 17.12.2022 року, ОСОБА_7 прийшов до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій протиправний корисливий умисел спрямований на проникнення до приміщення гаражу вказаного домоволодіння та повторне таємне викрадення звідти чужого майна, ОСОБА_7 діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан вказаного домоволодіння та підійшов до дверей гаражу, що знаходиться на вказаній території.

Відчинивши двері гаражу за допомогою ключа, що знаходився в замковій щілині, ОСОБА_7 зайшов до приміщення гаражу, тобто проник до іншого приміщення.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний корисливий умисел, ОСОБА_7 діючи повторно, впевнившись, що його дії є таємними, викрав з ящику, що знаходився всередині гаражу, належне ОСОБА_9 майно, а саме:

- грошові кошти у розмірі 110 000 гривень, 150 доларів США та 400 злотих, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.12.2022 становить 5 485 гривень 29 копійок, та 3 313 гривень 36 копійок відповідно;

- ювелірні вироби - каблучку з металу жовтого та білого кольору овальної форми з вставкою фіаніту та аметисту у вигляді квітки, вартістю 6 178 гривень 06 копійок; каблучку з металу жовтого та білого кольору овальної форми зі вставкою фіаніту, вартістю 2 468 гривні, сережки з металу жовтого та білого кольору зі вставками фіаніту, вартістю 5 011 гривень 98 копійок.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 залишив територію вказаного домоволодіння, викраденим майном у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у загальній сумі 132 456 гривень 69 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та запобіжного заходу та призначити покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України. Запобіжний захід скасувати на підставі ст. 616 КПК України, для проходження військової підготовки та в подальшому військової служби.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений зазначає, що суд, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував тих обставин, що потерпілий ОСОБА_9 не мав до нього жодних претензій, заподіяні збитки були частково відшкодовані, шляхом повернення майна, та його собі, який провину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.

Крім того, обвинувачений вважає, що його дії були неправильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки вони не були вчиненні з використанням воєнного стану в Україні, тому суд мав призначити покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити, вирок суду змінити в частині призначення покарання та застосувати до обвинуваченого положення ст. 69, 75 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного перегляду справи, потерпілий ОСОБА_9 до зали суду не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у його відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, детально викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч. 2 ст. 409 КПК).

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для призначення з застосуванням ст. 69 КК України та звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком та вирок суду в цій частині, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції виконані належним чином з огляду на таке.

Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 до яких суд правильно відніс щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності, активне сприяння розкриттю злочинів та часткове відшкодування завданої злочинами шкоди, а також обставину, що обтяжує покарання судом першої інстанції правильно враховано вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Судом враховано і відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі й за вчинення аналогічних злочинів проти власності, вчинив дані кримінальне правопорушення маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з вересня 2022 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом психічних та поведінкових розладів в результаті вживання опіатів, за місцем мешкання характеризується посередньо.

На підставі вище викладеного, а також з урахуванням особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, за наявності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд першої інстанції вважав за можливе застосувати до ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією частини 4 статті 185 КК, у розмірі, наближеного до мінімального, як таке, що здатне буде у повному обсязі виконати мету призначеного покарання та запобігти вчинення обвинуваченим нових злочинів.

З такими висновками суду першої погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає їх законними, обґрунтованими та достатньо мотивованими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Всі обставини на які посилається ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі належним чином враховані судом першої інстанції, що і стало підставою для застосування до останнього покарання, наближеного до мінімального, передбаченого санкцією статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як зазначалось вище, судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та часткове відшкодування завданих збитків, а також враховано й обставину, що його обтяжує у виді вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку.

При цьому, апеляційним судом, як і судом першої інстанції, враховується, що ОСОБА_7 раніше засуджувався, в тому числі й за вчинення аналогічних умисних, тяжких злочинів проти власності, відбував реальне покарання у виді позбавлення волі та після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив умисні тяжкі злочини проти власності.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає, у даному випадку, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 як положень ст. 69 так і положень ст. 75 КК, оскільки, як зазначалось вище, навіть відбуття покарання у виді позбавлення волі очевидно не стало стримуючим фактором, який би міг попередити вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_7 за вчинені кримінальні правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації його дії за ч. 4 ст. 185 КК України є безпідставними та зводяться до власного, хибного тлумачення положень матеріального закону з огляду на таке.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 185 КК України настає за вчинення крадіжки в тому числі й в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Натомість, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій.

Відповідно до висновку, щодо однакового застосування норм матеріального права, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22, з урахуванням змін, внесених Законом України від 03 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», норма закону України про кримінальну відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає застосуванню у разі «вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану», а «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України) як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності.

Відтак, з урахуванням вищевказаних висновків Верховного Суду, доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є неприйнятними та задоволенню не підлягають.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4