УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року Слідчий суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , представника заінтересованої особи адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 ОСОБА_6 в особі представника адвоката ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним клопотанням, яке мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2024 року №337/131/24 було накладено арешт, зокрема, на вбудоване нежитлове приміщення першого поверху, літ.А-16, загальною площею 221,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, вказане нежитлове приміщення ОСОБА_6 придбала на прилюдних торгах, які були проведені 24.08.2023 в межах виконавчого провадження №67609015 щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 10 787 180,00грн. Виконавче провадження здійснює приватний виконавець ОСОБА_9 . Згідно з протоколом про проведені електронні торги від 24.08.2023 року №593858 ОСОБА_6 здійснила повний розрахунок за придбане нерухоме майно в розмірі 1 330 000,95грн. Після цього їй було видано акт про реалізацію майна, який є підставою для реєстрації за нею права власності на це майно. Проте в подальшому ОСОБА_6 дізналась, що Ленінським районним судом м.Запоріжжя за заявою ОСОБА_7 було накладено арешт на майно, в т.ч. на придбане нею вбудоване нежитлове приміщення. За заявою ОСОБА_6 заходи забезпечення позову по справі 334/8791/21 були скасовані Ленінським районним судом м.Запоріжжя в частині арешту зазначеного приміщення. Після цього ОСОБА_6 намагалась зареєструвати своє право власності, однак дізналась, про наявність ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2024 про арешт знову цього майна. Вважає, що арешт вказаного нежитлового приміщення підлягає скасуванню, оскільки вона набула право власності на це майно за результатами прилюдних торгів, жодних судових чи інших адміністративних процесів з приводу оскарження права її власності, результатів торгів чи його правовстановлюючих документів немає, арешт зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після фактичного придбання майна ОСОБА_6 і порушує її право власності. Вона є добросовісним набувачем майна, тому таке майно в силу положень ст.170 КПК України не може бути арештовано.

Просить скасувати арешт, накладений на вбудоване нежитлове приміщення першого поверху, літ.А-16, загальною площею 221,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник заявниці адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав повністю з підстав, викладених в ньому, просить його задовольнити. Також пояснив, що немає жодних обставин вважати вказане нежитлове приміщення речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, винесення слідчим постанови про визнання речових доказів не передбачено діючим законодавством. ОСОБА_6 в законному порядку набула право власності на вказане приміщення, але на цей час не може зареєструвати його у встановленому порядку, що є порушенням її прав як добросовісного набувача. На момент реалізації майна воно під арештом чи обтяженням не перебувало. Після проведення торгів ОСОБА_7 жодних дій щодо оскарження їх результатів не вчинив, відповідний позов було подано ним лише в березні 2024.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала свої письмові заперечення на вказане клопотання, які надійшли до суду 21.03.2024, та додатково пояснила, що на даний час триває досудове розслідування кримінального провадження за ч.4 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, яке зареєстровано за заявою ОСОБА_7 06.12.2021. Разом з тим, незважаючи на здійснення досудового розслідування, 24.08.2023 було проведено прилюдні торги з реалізації майна ОСОБА_7 і вказане нежитлове приміщення було придбано ОСОБА_6 . Зі змістом ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою збереження речових доказів. арешт на вказане нежитлове приміщення було накладено саме в межах цього кримінального провадження з метою збереження його як речового доказу. Накладаючи арешт, слідчий суддя виходив з того, що незастосування в даному випадку арешту майна ОСОБА_10 шляхом заборони розпоряджатись (відчужувати) його може призвести до його подальшої втрати, передачі (відчуження) іншим особам в межах триваючого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошових коштів. Вважає, що примусова реалізація майна ОСОБА_7 на торгах є підтвердженням існування вищевказаних ризиків, запобігти яким має арешт майна. З урахуванням вказаного, а також того, що вказане нежитлове приміщення постановою слідчого від 23.06.2023 визнано речовим доказом, накладений на це майно арешт не може бути скасований, оскільки це суперечитиме завданням кримінального провадження. Крім того, на цей час Ленінським районним судом м.Запоріжжя відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 про визнання неправомірними дій приватного виконавця, недійсними оцінки майна, електронного аукціону та акту, який стосується проведення прилюдних торгів з реалізації вказаного нежитлового приміщення. Просить в задоволенні клопотання про скасування арешту майна відмовити.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, пославшись на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні на даний час триває, обставини набуття іншими особами права майнової вимоги до ОСОБА_7 та заволодіння його майном шахрайським чином перевіряються. Нежитлове приміщення, яке є предметом судового розгляду у цій справі, є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні на підставі постанови слідчого, яка не оскаржена, є чинною. Арешт майна було накладено на вказане нежитлове приміщення слідчим суддею за клопотанням слідчого саме з метою збереження речових доказів. На цей час підстави для арешту не відпали.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали, слідчий суддя приходить до такого.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Арешт майна відповідно до ст.131 КПК України є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.3 ст.174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2024 (справа №1-кс/337/50/2024, ЄУН 337/131/24) накладено арешт із забороною розпорядження (відчуження) на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , в т.ч. на вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав 01.

Арешт на майно ОСОБА_7 було накладено за клопотанням слідчого СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 06.12.2021р. за №0000307 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах) та ч.3 ст.358 КК України (підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується громадянином-підприємцем, з метою використання його підроблювачем), з метою збереження речових доказів (визнано таким постановою слідчого від 23.06.2023).

Ухвалюючи таке рішення, слідчий суддя виходив з того, що під час досудового розслідування слідством встановлені обґрунтовані підстави вважати, що невстановлені особи шляхом вчинення шахрайських дій з корисливих мотивів, надавши суду завідомо підроблені документи, набули право на майно потерпілого ОСОБА_10 , тобто таке майно є об`єктом кримінально протиправних дій, відповідно є речовим доказом і має значення для встановлення суттєвих обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Незастосування в даному випадку арешту майна потерпілого ОСОБА_10 шляхом заборони розпоряджатись (відчужувати) його може призвести до його подальшої втрати, передачі (відчуження) іншим особам в межах триваючого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошових коштів.

За повідомлення прокурора ОСОБА_3 в судовому засіданні досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні на даний час триває, підозра у вчиненні кримінального правопорушення жодній особі не вручена, постанова слідчого про визнання майна потерпілого ОСОБА_7 речовим доказом не скасована.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що на цей час приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_9 здійснюється виконавче провадження №67609015 з примусового виконання виконавчого листа №337/5553/20, виданого 18.11.2021 Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 боргу за договором позики від 20.07.2013 в розмірі 387 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 15.12.2020 становить 10 784 180,73грн.

В межах цього виконавчого провадження 24.08.2023 було проведено електронний аукціон (торги) з реалізації вбудованого нежитлового приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_7 . Переможцем аукціону визнано ОСОБА_6 , яка запропонувала за майно 1 330 000,95грн. (протокол №593858 від 24.08.2023).

31.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_9 складено Акт про реалізацію майна боржника ОСОБА_7 , який є підставою для подальшого отримання переможцем торгів ОСОБА_6 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2024 (справа №2/334/1069/24, ЄУН 334/873/24) відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_5 , до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_9 , державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_8 , про визнання неправомірними дії приватного виконавця, недійсними оцінки майна, електронного аукціону та акту.

Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ втручання в права, захищені ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати.

З`ясувавши та оцінивши обставини справи, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, слідчий суддя вважає клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту нерухомого майна необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Як вже зазначалось вище, арешт на майно ОСОБА_7 , в т.ч. вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено слідчим суддею відповідно до ст.170 КПК України з метою збереження її як речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.12.2021р. за №0000307 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах) та ч.3 ст.358 КК України (підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується громадянином-підприємцем, з метою використання його підроблювачем).

На момент накладання арешту на це майно воно було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_7 , який у кримінальному провадженні визнаний потерпілим.

Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні на даний час триває, відомостей про скасування постанови слідчого від 23.06.2023 про визнання майна ОСОБА_7 , в т.ч. вказаного нежитлового приміщення, речовими доказами слідчому судді не надано.

Доводи представника заявниці ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 про те, що процесуальним законом не визначено обов`язку слідчого виносити постанову про визнання речовим доказом і можливості її скасування, вказане нежитлове приміщення не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні щодо підроблення боргового документу, слідчий суддя відхиляє, оскільки вони суперечать положенням ст.40,98,110 КПК України.

Крім того, слідчий суддя враховує, що під час здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження і після визнання певного майна потерпілого ОСОБА_7 речовими доказами, 24.08.2023 в межах виконавчого провадження №67609015 було проведено прилюдні торги та реалізовано вказане нежитлове приміщення, переможцем торгів визнано ОСОБА_6 .

На момент розгляду вказаного клопотання право власності за ОСОБА_6 на придбане з прилюдних торгів майно ОСОБА_7 не зареєстровано, тобто відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України вона у встановленому законом порядку не набула право власності на зазначене нежитлове приміщення.

При цьому, на даний час в провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_7 щодо оскарження вказаних прилюдних торгів, тобто між власником майна ОСОБА_7 та ОСОБА_6 фактично існує цивільно-правовий спір.

На підставі вищевказаного, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до увагу мету накладання арешту на майно потерпілого ОСОБА_7 , в т.ч. вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , - збереження речових доказів за наявності обґрунтованих ризиків можливості його втрати, передачі (відчуження) іншим особам в межах триваючого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошових коштів, а також фактичні обставини придбання цього майна ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає, що потреба в подальшому застосуванні арешту зазначеного нерухомого майна не відпала і підстав для його скасування немає.

Таким чином, в задоволені клопотання ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст.2,170,174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту вбудованого нежитлового приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав 01 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено учасникам справи 22.03.2024 в 15.30год.

Слідчий суддя ОСОБА_1

22.03.2024