ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1427/24 Справа № 184/305/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

засудженої: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_6 на підставі ст. 81 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_6 на підставі ст. 81 КК України.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що обставини справи свідчать лише про наявність посередніх (не негативних, не конкретно позитивних) чинників, які не дають змоги суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджена своєю поведінкою, яка розцінюється судом як посередня, стала на шлях виправлення та виховання.

Також суд вказав, що засуджена не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень, її поведінка не може свідчити про її виправлення, відсутні підстави передбачених ст.81 КК України, а відтак неможливість умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_6 .

Вказану ухвалу суду захисник ОСОБА_7 яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 оскаржила в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скачувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 та умовно-достроково звільнити від відбування покарання в порядку ст.81 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджену вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2019 за ч.3 ст.286 КК України до позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою. Вважає висновки суду наведені в ухвалі не ґрунтуються на фактичних обставинах та не підтверджуються наявними у справі доказами. Вказує, що висновок суду про те, що 18.10.2022 ОСОБА_6 було відмовлено у поданні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України, оскільки засуджена не довела своє виправлення, є безпідставним, суперечить фактичним обставинам справи та грубо порушує права засудженої ОСОБА_6 . Зазначає, що станом на момент винесення ухвали ОСОБА_6 фактично відбула покарання у вигляді позбавлення волі строком 6 років 4 місяці 14 днів, що на 1 рік 4 місяці 14 днів більше, ніж половина від загального строку від призначеного основного покарання. При цьому, право у засудженої ОСОБА_6 на застосування щодо неї процедури умовно-дострокового звільнення з`явилось ще 18.10.2022 (після відбуття нею половини від загального строку покарання). Вказує, що ОСОБА_6 , користуючись своїм правом, з власної ініціативи у 2022 році добровільно відмовилась від розгляду питання щодо застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, подавши до Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» (далі ДУ «ПВЦ (№79)») відповідну заяву про це, яка зберігається в особовій справі ОСОБА_6 в даній установі відбування покарань (Рішення Комісії від 31.10.2022). Вказує, що відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи, узагальнена норма виробітку склала 55.9%. В судовому засіданні на питання захисника представник ДУ «ПВЦ (№79)», відповіла, що вказана норма виробітку не є нормою виробітку особисто ОСОБА_6 , а це узагальненою нормою всієї бригади, у складі якої вона працює. Зазначає, що як вбачається із матеріалів справи, засуджена ОСОБА_6 під час відбування покарання постійно працювала вишивальницею та швачкою, за що 21.08.2020 отримала заохочення - Подяку правами начальника відділення СПС «За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, з нагоди святкування Дня незалежності України». Вважає, що судом не прийнято до уваги стан здоров`я ОСОБА_6 , який суттєво вплинув на її фізичні можливості працювати. Вважає, що у ОСОБА_6 об`єктивно є обмеження фізичних можливостей повноцінно працювати вишивальницею та швачкою, що суттєво вплинуло на показники виробітку. Також вказує, що позитивне ставлення засудженої ОСОБА_6 до роботи та навчання свідчить Характеристика на засуджену, яка була затверджена 15.01.2024 в.о. начальника ДУ «ПВЦ (№79)» ОСОБА_9 . Зазначає, що у засудженої ОСОБА_6 є потенційне місце роботи, де вона зможе працювати та отримувати дохід, що підтверджується довідкою ТОВ «УКРЕНЕРГОIНЖИНIРИНГ-2000» вих. №2 від 18.01.2024. Вважає, що усі наявні у матеріалах справи документи свідчать про позитивне ставлення засудженої ОСОБА_6 до роботи та її бажання працювати й надалі після застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що однозначно дає змогу зробити висновок про виправлення засудженої ОСОБА_6 та спростовує висновок, який зроблений в Ухвалі. Вважає, що висновок суду про те, що одного заохочення не достатньо для того, щоб дійти до висновку про виправлення засудженої ОСОБА_6 є неправомірним та групо порушує норми КВК України та права засудженої ОСОБА_6 . Вважає, що матеріалами справи підтверджується виправлення ОСОБА_6 . Вважає, що Комісією з питання застосування до засудженої ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання було вирішено про передчасність направлення до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від покарання виключно через суспільний резонанс вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим у Характеристиці було штучно та абсолютно очевидно занижено бали оцінки виправлення засудженої. Вказане є грубим порушенням, зокрема, Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам- членам Rec (2003) 22 «Про умовно-дострокове звільнення». Вказує, що ОСОБА_6 протягом всього часу відбування покарання приймає активну соціально-корисну участь в житті відділення в залежності від наявного вільного часу та проходила навчання, отримала освіту. Зазначає, що матеріали справи містять докази на підтвердження наявності у засудженої ОСОБА_6 місця проживання після її звільнення від відбуття покарання.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 26.02.2019 року вироком Київського районного суду м. Харкова, який був залишений без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.08.21 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 03.04.2020. було визнана винною у вчиненні необережного тяжкого злочину, а саме: кримінальне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції та апеляційного суду відбула більше половини строку покарання, на момент апеляційного розгляду 6 років 6 місяців.

Відповідно до матеріалів справи засуджена ОСОБА_6 відбуває покарання з 18.10.2017 року. До Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» прибула 02.09.2019 року. Фактично відбула покарання у вигляді позбавлення волі строком 6 років 4 місяці. За час відбування покарання характеризується позитивно. Має одне заохочення, стягнень не має. У спілкуванні з іншими засудженими не конфліктна. Протягом першого року відбування покарання соціально-корисну активність в житті відділення проявляла шляхом допомоги у підготовці та особистої участі в концертних програмах, які проходили в установі з метою відзначення релігійних, державних свят та пам`ятних дат. Вже тривалий час соціально-корисну активність не проявляє. На профілактичному обліку перебувала з 16.09.2019 року по 31.08.2020 року, як особа схильна до членоушкодження. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Вимог санітарії та гігієни дотримується.

Засуджена підтримує соціально-корисний зв`язок з рідними та близькими шляхом телефонних розмов, відео зв`язку та побачень. Бере відповідальності за вчинені дії. Не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілих сторін. До протиправної поведінки засуджена ставиться негативно. Стверджує, що має бажання брати участь у програмах/заходах, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності, або, відвідуючи заходи програми, особа не бере активної участі в діяльності групи/відвідує несистемно. Під час реалізації плану занять КП «Керування емоціями» засуджена не вбачала за необхідне приймати участь в ній. З цього приводу з нею проведено роз`яснювальну бесіду, щодо необхідності участі та регулярного відвідування занять з реалізації корекційної програми, задля зменшення впливу факторів криміногенної потреби «Мислення, емоції та поведінка» з метою контролю емоцій. Усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Криміногенна потреба - мислення, емоції та поведінка. Відвідує тренінги, проводяться профілактичні бесіди. Пройшла апробацію КП "Я-МАМА", КП "Керування емоціями". Криміногенна потреба-готовність до змін. Залучена до ДВВ "Формування життєвих навичок", "Творчість", КП «Зміна прокримінального мислення».

18.02.2021 року комісією ДУ «ПВЦ (№79)» розглядалось питання про можливість заміни не відбутої частини покарання більш м`яким відповідно ст. 82 КК України, згідно протоколу №9 від 15.03.2021 року рішенням комісії відмолено згідно заяви засудженої. 18.10.2022 комісією ДУ «ПВЦ (№79)» розглядалось питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України, згідно протоколу №27 від 31.10.2022 року рішенням комісії відмолено згідно заяви засудженої. Згідно витягу з протоколу №1 від 15.01.2024 року встановили не направляти матеріали до суду для вирішення питання щодо УДЗ у відношенні засудженої ОСОБА_6 , згідно ст.81 КК України.

На підставі викладеного та на підставі інших наявних матеріалів справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оцінюючи ставлення засудженої ОСОБА_6 до праці, що норма виробітку засудженої ОСОБА_6 , не враховуючи лютий 2020 р. червень 2020 р., травень 2020 р., вересень 2022 р., коли засуджена не працювала через відсутність фронту робіт, залишалась низькою, що не дозволяє зробити суду висновок про те, що засуджена сумлінно ставиться праці.

Доводи апелянта щодо стану здоров`я засудженої, який суттєво вплинув на її фізичні можливості працювати, та на показники виробітку, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто засуджена мала саме довести своє виправлення, у даному випадку суд першої інстанції вірно вказав, що наразі наявні матеріали справи не дозволяють зробити висновок про те, що засуджена сумлінно ставиться до праці.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначені у апеляційній скарзі відомості про засуджену, що вона отримала заохочення Подяку правами начальника відділення СПС «За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, з нагоди святкування Дня незалежності України», що вона проходила навчання, отримала освіту і має потенційне місце роботи на ТОВ «УКРЕНЕРГОIНЖИНIРИНГ-2000» та наявності у засудженої ОСОБА_6 місця проживання після її звільнення від відбуття покарання, однак зазначене не може бути безумовною підставою для застосування ст. 81 КК України, враховуючи наведені вище обставини, які характеризують в цілому особистість ОСОБА_6 дані про поведінку засудженої за весь час відбування покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, отже ОСОБА_6 не довела на даний час сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, тоді як відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже на даному етапі, враховуючи наведене колегія суддів вважає неефективним та недоцільним застосування до засудженої ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

На час розгляду апеляційної скарги, враховуючи кримінальні правопорушення за яке вона засуджена та особу засудженої, встановлено, що цілі покарання призначеного ОСОБА_6 , не досягнуті в більш короткий термін, ніж це визначено вироком суду.

Доводи апеляційної скарги враховуються судом апеляційної інстанції при вирішені питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та зазначає, що окрім зазначених відомостей враховується сукупність низки інших факторів, які в даному випадку не вказують на можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .

З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої від відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407, 539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_6 на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді