н/п 1-кп/766/1207/24
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу

15 березня 2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ "Київський слідчий ізолятор"), захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Херсон клопотання сторони обвинувачення за кримінальним провадженням № 0000593 від 31 жовтня 2022 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Томської області рф, громадянина України, пенсіонера, інваліда 3 групи, директора ТОВ «ІКСОРА», зі слів на утриманні непрацездатна дружина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свою позицію тим, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу останньому не вбачається, застосування більш м`яких запобіжних заходів при наявності ризиків неможливо.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується або вчинити інше кримінальне правопорушення (п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Зокрема прокурор зазначив, що існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлено тяжкістю інкримінованого ОСОБА_4 злочину, суворістю можливого покарання, внаслідок чого існує ризик втечі. Крім того, ОСОБА_4 під час досудового розслідування, будучи повідомленим про необхідність явки до слідчого на 10-00 год. 01 грудня 2022 року за викликом не прибув та на 10-00 год. 08.12.2022 р. не планував прибути, оскільки планував виїхати за кордон, тобто не виконував належним чином процесуальні обов`язки, що підтверджується тим, що 06 грудня 2022 року ОСОБА_4 затримано при спробі перетнути державний кордон України у пункті пропуску «Старокозаче» Одеської області. Прокурор вважає, що на наявність ризику переховування впливає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, як наслідок може бути вжито заходів щодо відчуження чи приховування майна.

Вважає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, оскільки є колишнім працівником правоохоронних органів та може використовувати зазначені можливості з метою впливу на свідків, після відкриття матеріалів досудового розслідування йому відомі персональні дані, засоби зв`язку та місце проживання свідків, а тому обвинувачений, особисто або через зв`язки з невстановленими особами представниками збройних сил, організацій російської федерації або громадян України, які з ними співпрацюють, намагатиметься вплинути на свідків, у тому числі шляхом їх залякування.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення прокурор обґрунтував тим, що метою вчинення ОСОБА_4 злочину було пособництво державі агресору російській федерації та її збройним формуванням шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням в тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора в м.Херсон, а тому розуміючи, що іноземна держава - російська федерація, в тому числі спецслужби і військовослужбовці зс рф та інші правоохоронні органи рф можуть забезпечити його переховування на території російської федерації, може продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується чи вчинити інші протиправні дії на користь іноземної держави рф з якою Україна перебуває в стані збройного конфлікту.

Крім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, як з метою уникнення кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами (ризик змови).

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилався на відсутність ризиків та відповідно необґрунтованості клопотання. Ризик переховування не доведений, оскільки ОСОБА_4 не міг з`явитися на допит через затримання. Ризик переховування у зв`язку із тяжкістю можливого покарання суперечить практиці ЄСПЛ. Ризику впливу на свідків не існує, оскільки їх покази не оспорюються. Відсутнє існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню. Суд вириває з контексту фрази з рішень ЄСПЛ і зовсім не бере до уваги інші рішення, в яких визнається, що умови утримання у Київському слідчому ізоляторі погані. ОСОБА_4 70 років, він хворий, в нього з`явилися хвороби, яких на час взяття під варту не було і їх наявність у прямому зв`язку з перебуванням у місці попереднього ув`язнення. Обвинувачений не працює, не має заробітку та не може забезпечити собі платне лікування. Вважав, що суд повинний обрати більш м`який запобіжний захід або визначити розмір застави.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України, а клопотання прокурора не містить передбачених частиною третьою цієї статті обставин, підтримала виступ адвоката ОСОБА_5 . Вказувала на те, що обвинувачений має бездоганну репутацію, сплачував податки в бюджет, забезпечував роботою та допомагав жителям Херсону. Вважала можливим обрати домашній арешт чи визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисників. Вказував на те, що 11 клопотання щодо запобіжного заходу практично не відрізняється від 10 попередніх. З`явитися на допит свідка 01.12.2022 р. не міг, оскільки у нього незаконно провели обшук та вилучили документи, які повернули лише після 18-00 год 01.12.2022 р. Покинути країну він не намагався, а їхав відновляти маршрут Херсон-Кишинів 1. Його родина не перебуває за кордоном. Він завжди всім допомагав у нього працювали висококваліфіковані працівники, як водії, так і медпрацівники. Коли не було води у жителів найближчих будинків вони приходили на його підприємство. Коли не було світла він включав генератори та люди заряджали телефони. В.Коломієць з Мінюсту надавала роз`яснення, що якщо особи продовжують виконувати ті функції, які виконували раніше в державі, це не є колабораціонізмом. Він був самим старшим за віком ув`язненим у всіх камерах в слідчому ізоляторі, в яких перебував. Херсон це його дім, а тому він його не покинув ні в окупації, ні при звільненні та збирається продовжувати життя саме в цьому місті, підстави переховуватися відсутні.

В провадженні суду перебуває справа за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2023 року продовжено строк «тримання під вартою» ОСОБА_4 на строк не більше 60 днів до «17» березня 2024 року включно без визначення застави.

Станом на 15.03.2024 р. судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, його завершення до спливу продовженого строку неможливо, оскільки в ході судового розгляду необхідно допитати свідків, дослідити письмові докази, допитати обвинуваченого, вирішити наявні у учасників судового розгляду доповнення, для чого судовий розгляд підлягає продовженню.

Згідно з п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке відносить до злочинів проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, хоча і є особою працевлаштованою та одруженою, пенсіонером, однак зазначене не стало перешкодою для дій у вчиненні яких він обвинувачується, що в свою чергу вказує на відсутність осіб, які б мали на нього визначальний вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно практики ЄСПЛ, тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі.

Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування. На даний час питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаного злочину перевіряється судом.

Питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, та правильності кваліфікації дій особи вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України, тобто при ухваленні вироку і дане питання не може бути предметом перевірки під час вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою.

Існування ризику переховування обвинуваченого від суду в певній мірі обумовлене тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже зазначений злочин відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати обвинуваченого до вчинення таких дій.

Разом із цим, суд акцентує увагу, що в даному випадку тяжкість покарання є не єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого, оскільки обвинуваченого було затримано при спробі перетину державного кордону України. Враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, суд вважає, що перетин кордону під час проведення перевірок, обшуків які стосуються діяльності самого ОСОБА_4 або підприємства, яке він очолює, свідчить про високу ступень ймовірності спроби переховування.

Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду є достатньо реальним.

Суд враховує відомості про особу обвинуваченого який є особою похилого віку, має інвалідність ІІІ групи безстроково з причин каліцтва отриманого при виконанні службових обов`язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд приймає до уваги повідомлення начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області, щодо огляду та консультацій обвинуваченого ОСОБА_4 . Станом на 08.11.2023 р. стан здоров`я ОСОБА_4 розцінюється як задовільний та призначене йому симптоматичне лікування, яке він може отримувати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що за час перебування у слідчому ізоляторі стан здоров`я обвинуваченого погіршився, суд вважає непереконливими, оскільки стороною захисту, доказів, що вказують на те, що ОСОБА_4 потребує стороннього догляду або його стан здоров`я перешкоджає утриманню під вартою суду не надані, а досліджена судом інформація начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області підтверджує можливість утримання в умовах слідчого ізолятору, вибору лікаря-фахівця або відповідного лікувального закладу МОЗ України або сертифікованого приватного (комерційного) лікарняного закладу, в якому він бажає отримати медичну допомогу при умови оплати даних послуг особисто, або його родичами чи законним представником.

Доводи сторони захисту про погіршення стану здоров`я обвинуваченого у слідчому ізоляторі за відсутності відповідних висновків щодо причинного зв`язку хвороби та умов утримання є неаргументованими.

Відомості про те, що медична допомога, яка надається в слідчому ізоляторі не відповідає рівню допомоги, яку органи державної влади зобов`язалися надавати для всього населення відсутні.

Суд враховує стан здоров`я ОСОБА_4 , адекватність рівня медичної допомоги, яка надається та може бути надана, тому відсутні підстави вважати, що йому надається неякісна медична допомога, враховуючи те, що він має додаткову можливість вибору лікаря-фахівця чи медичного закладу при умові оплати таких послуг. Відсутні підстави вважати, що обвинувачений потребує медичної допомоги, яка надається лише в платному порядку. Так само суд вважає недоречним посилання на відсутність доходу з урахуванням можливості отримання пенсійних виплат, наявності членів сім`ї, які можуть отримувати дохід.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відтак, з огляду на ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні розпочатий, 5 свідків сторони обвинувачення ще не допитано, суд вважає, що продовжують існувати ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

Наявність у обвинуваченого сім`ї, місця проживання, соціальних зв`язків та позитивної характеристики суд приймає до уваги, проте вказані обставини не є беззаперечними аргументами, які б вказували на відсутність ризиків, що передбачені п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином існування наведених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із переліку ризиків, що наявні в даному кримінальному провадженні, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема щодо характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, а також відомостей про його особу, інший запобіжний захід не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні та ризику переховування.

При вирішенні питання про можливість визначення розміру застави, суд врахувує кваліфікацію злочину, зміст обвинувачення, підстави і обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, наявність яких, на переконання суду, доведена. Тому, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Крім того, на переконання суду будь-який інший запобіжний захід до ОСОБА_4 застосувати неможливо, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у вигляді тримання під вартою, а отже застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як не є можливим згідно з процесуальними нормами, так і не буде достатнім для стримування ризиків непроцесуальної поведінки, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Підсумовуючи викладене вище, оцінивши у сукупності наведені обставини, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий і з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам будь - яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, вважає доцільним, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, продовжити його застосування в межах строку, визначеного законом, не більше двох місяців до 13 травня 2024 року включно, що є не більше, ніж шістдесят днів з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 176-178, 183, 197, 199, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Томської області рф, громадянина України, пенсіонера, інваліда 3 групи, директора ТОВ «ІКСОРА», зі слів на утриманні непрацездатна дружина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по 13 травня 2024 року включно, що є не більше, ніж два місяця з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до ДУ "Київський слідчий ізолятор" для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_7