Справа № 373/1382/24
Номер провадження 1-кп/373/181/24
УХВАЛА

26 червня 2024 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 подав клопотання про накладення арешту (з метою заборони відчуження) на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що останній обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України, санкція за яке передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна. Відповідно до отриманих даних у ОСОБА_4 наявне майно, на яке може бути накладено арешт. Накладення арешту на майно ОСОБА_4 дасть можливість запобігти його відчуженню та полегшить виконання вироку суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 зазначив, що подання такого клопотання, враховуючи кваліфікацію дій останнього, є логічним. Однак майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки купувалося у шлюбі. Тому накладення арешту на все майно буде порушувати права третіх осіб (дружини).

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Інші учасники судового процесу при вирішенні даного питання поклалися на розсуд суду.

В силу ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є, в тому числі, арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Як вбачається із змісту ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод захист кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає, що даний захід забезпечення кримінального провадження не порушить конституційних прав власника майна щодо володіння та користування таким майном. Накладення заборони на відчуження не покладає на відповідача чи інших осіб непосильний тягар чи інші негативні наслідки та не позбавляє можливості користуватися нею, і, з іншого боку, забезпечує можливість виконання судового рішення.

Щодо вказівки адвокатом ОСОБА_6 на статус майна, на яке просить накласти арешт прокурор, як об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, слід зазначити наступне.

Правовий режим спільної сумісної власності майна подружжя презюмується.

Такий висновок випливає з положень ст. 60 СК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у постанові № 752/7440/18 від 04 жовтня 2022 року, спори щодо виділення частки майна із спільної сумісної власності вирішуються у інший спосіб, при цьому в межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток. Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

Отже, накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, адже у межах кримінального провадження відсутні законодавчі можливості виокремлення частки, яка належить чоловіку чи дружині. Такий виділ (поділ) здійснюється виключно у межах цивільного судочинства. І дружина обвинуваченого, якій це майно також належить на праві спільної сумісної власності, не позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту з метою заборони відчуження на майно обвинуваченого забезпечить виконання вироку у випадку визнання його винним у пред`явленому обвинуваченні та призначенні судом покарання у виді обов`язкової конфіскації належного йому майна.

Наявність у власності майна та відповідна державна реєстрація майна за обвинуваченим ОСОБА_4 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких підстав клопотання прокурора про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 170, 171, 237 КПК України,

ухвалив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт (з метою заборони відчуження) на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

-на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 ;

-домоволодіння, загальною площею 229,30 кв.м, що розташоване по АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки «Fiat», модель «Doblo, вантажного типу, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «ТАТА», модель «LPT 613», вантажного типу, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб «ПГ», модель «02-Б», прицеп, д.н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 .

В силу ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1 :