Справа № 188/1249/23
Провадження № 1-кп/0186/120/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 14.05.2023 року по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Петропавлівки, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, працюючого ГРП в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ШУ «Дніпровське», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6 (приймає участь у відеоконференції)

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 (приймає участь у відеоконференції)

потерпілого ОСОБА_8 .

В с т а н о в и в:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, так як ризики передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та існують на сьогодні.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що завершити розгляд справи до закінчення терміну дії ухвали про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу неможливо, а ризики заявлені на момент обрання запобіжного заходу на теперішній час не зменшилися, тому виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що відносно ОСОБА_3 мається обґрунтована підозра у вчинені тяжкого злочину, за який передбачена міра покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Отже, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вжити заходів до зміни місця свого проживання або іншим чином переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності за інкримінований йому злочин.

Наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого та свідків, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 , у зв`язку з вчиненням умисного тяжкого кримінального правопорушення, може чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останньому відомі анкетні дані та місця проживання зазначених осіб. Отже, у поєднанні з тяжкістю злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_3 та суворості покарання, яке загрожує йому у випадку доведення вини, з метою уникнення встановленої законом відповідальності є досить високим ризик того, що перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень.

Наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 після вчинення даного злочину знищив свій одяг, у якому він був одягнений під час вчинення злочину, а слідству надав для огляду та вилучення інші речі, таким чином ввівши слідство в оману. Крім того, ОСОБА_3 не надав ключі від приміщення гаражу, де було місце злочину, для проведення зі свідками на місці події слідчого експерименту, чим завадив встановленню та уточненню істини по справі.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні наполягали на задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 прохали суд відмовити прокурору в задоволенні клопотання, вважаючи його доводи необґрунтованими та такими які не підтверджені фактичними доказами. Прохали суд змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи це тим, що у останнього є постійне місце проживання та сильні соціальні зв`язки, так як останній має дружину та малолітню дитину, а також постійне місце проживання та роботи. При неможливості змінити запобіжний захід прохали встановити розмір застави, передбачений законодавством при вчиненні тяжких злочинів.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, зокрема, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6)репутацію підозрюваного,обвинуваченого;7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, а також враховує тяжкість покарання, що йому загрожує.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У ході судового розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, суд вважає, що існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Наявність ризиків передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України допустимими доказами прокурором не доведено, так як судом вже фактично допитані всі свідки, які зазначені стороною обвинувачення а також в ході досудового розслідування зібрані всі матеріали, докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовує пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення.

Так, на думку суду, у судовому засіданні, стороною обвинувачення доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, вказаний ризик продовжує існувати.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Таким чином, на думку суду, у даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, з врахуванням встановлених обставин, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та те, що останній може переховуватися від суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також те, що менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобігання вказаним ризикам, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, доведеним, та таким, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що відсутні підстави для зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під варто на цілодобовий домашній арешт, як просила сторона захисту, оскільки застосування такого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вищевказаного ризику, встановленому в ході судового розгляду даного клопотання.

Розмір застави відповідно до ч.3 ст.183 КПК України не визначається, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст.331, 177-178, 183, 199, 350, 369-372 КПК України, - суд

П о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, під вартою на строк 60 днів до 02 травня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити: начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відома та виконання; прокурору, захиснику та обвинуваченому до відома.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим в той же строк з моменту отримання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 05 березня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1 .