ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/637/24 Справа № 216/6884/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001592 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Слідчий суддя зазначив, що зважаючи на те, що вилучені 15.12.2023 року у ОСОБА_7 предмети, згідно висновків вищевказаних експертиз, є вогнепальною зброєю, а при проведенні обшуку ОСОБА_7 не мав дозволу на зберігання вогнепальної зброї, тобто у цьому конкретному випадку вилучені предмети відносилися саме до предметів, які вилучені законом з обігу, а тому вони не могли вважатися тимчасово вилученим майном і не потребували обов`язкового накладення на них арешту слідчим суддею.

Отже, зважаючи на те, що арешт майна є одним із заходів забезпечення збереження речових доказів, тому не накладення арешту на майно не тягне за собою наслідків у вигляді визнання доказів недопустимими.

Оскільки заявником ставиться питання про повернення саме тимчасово вилученого майна у зв`язку із не накладенням на нього арешту, слідчий суддя вважав, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити скаргу у повному обсязі та повернути майно власнику.

Зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що слідчий суддя не дослідив всіх обставин справи.

Вказує, що ухвала суду про арешт майна судом не виносилась, арешт на вказане майно накладено не було. Вилучені в рамках кримінального провадження речі, власнику ОСОБА_7 не повернуті, в постанові про закриття кримінального провадження не вирішено питання щодо вилучених речей.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку адвоката ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, дослідивши надані матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 309 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді:

1) відмову у наданні дозволу на затримання;

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або

відмову в його застосуванні;

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;

9) арешт майна або відмову у ньому;

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;

11) відсторонення від посади або відмову у ньому;

11-1) продовження відсторонення від посади;

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;

13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Згідно вимог ч. 3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Вказані вимоги закону були помилково розтлумачені апелянтом та подано до суду апеляційної інстанції скаргу на ухвалу слідчого судді, яка оскарженню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа № 126/2186/17, провадження № 51-7299км18), а саме: якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Цей висновок ґрунтується на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга не може бути предметом розгляду апеляційним судом, а тому апеляційне провадження слід закрити.

Керуючись ст. 309 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, - закрити.

Апеляційну скаргуадвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року, повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4