Справа № 742/1589/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/101/24
Категорія - ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000069 від 16.01.2023, за апеляційними скаргами прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2023 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кухарка Варвинського району Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.03.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла. На підставі ч. 1, 2, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду від 14.03.2022 та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 16 січня 2023, зарахувавши йому таке в час відбування покарання.

На підставі ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_9 з моменту його затримання та тримання під вартою з 16 січня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Заїзд Прилуцького району Чернігівської області, громадянина України, зі слів працював трактористом «Росток Холдинг», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей дружини, раніше неодноразово судимого:

1) вироком Варвинського районного суду Чернігівської обл. від 03.04.2006 р. за ст.187 ч.3 з застосуванням ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі, умовно достроково звільненого від відбування покарання на 1 рік 01 місяць 16 днів;

2) вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.06.2010 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

3) вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.12.2014 року за ч.3 ст.187 КК України до семи років позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 16 січня 2023, зарахувавши йому таке в час відбування покарання.

На підставі ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_10 з моменту його затримання та тримання під вартою з 16 січня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 15 січня 2023 року близько 21 години 10 хвилин, точного часу не встановлено, в період дії на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовженого Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, обвинувачений ОСОБА_9 за попередньою змовою зі своїм братом ОСОБА_10 , перебуваючи в с. Колісники Прилуцького району, діючи з єдиним спільним прямим умислом, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи узгоджено, та з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, сприйнявши потерпілого ОСОБА_12 , як особу, яка не зможе чинити фізичного опору в разі нападу, підійшли до господарства потерпілого ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та вчинили напад на останнього.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 , після відчинення потерпілим ОСОБА_12 вхідних дверей будинку, наніс потерпілому удар кулаком в область обличчя, зваливши з ніг останнього. Таким чином, обвинувачені ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 проникли до будинку потерпілого за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 продовжив нанесення тілесних ушкоджень потерпілому по голові кулаками в кількості не менше чотирьох, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження, а саме: садна на спинці носа справа та садна на спинці носа зліва, синця нижньої повіки правого ока, синця у правій скроневій ямці, які у своїй сукупності так і кожне окремо, відповідно до п. 2.3.2б, 2.3.5, 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я; а також тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки лівого ока з крововиливом в склеру очного яблука, що відповідно до п. 2.3.1а, 2.3.2а, 2.3.3,4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_10 утримував на підлозі потерпілого ОСОБА_13 , а ОСОБА_9 знайшов у схованці в сусідній кімнаті будинку грошові кошти потерпілого у розмірі 12 000 грн. та мобільний телефон потерпілого на столі кімнати марки Nокіа 105 чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку судової-товарознавчої експертизи № 399 від 25.01.2023р. становить 356,67 грн.

Після цього, обвинувачені ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 заволоділи речами потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки Nокіа 105 чорного кольору та грошовими коштами у розмірі 12 000 грн., з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 12 356,67 грн.

Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини, просить вирок в частині призначених обвинуваченим покарань скасувати у зв`язку з їх невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, внаслідок чого призначив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені ч. 4 ст. 187 КК України, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість. Так, суд, призначаючи обвинуваченим покарання за ч. 4 ст. 187 КК України належним чином не врахував, що вони вчинили особливо тяжкий корисливий злочин, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_14 вчинив його в період умовного терміну, який йому був призначений за вчинення іншого тяжкого злочину проти власності, вчиненого у 2021 році, знову ж таки стосовно потерпілого ОСОБА_12 , вину визнав частково, упродовж судового засідання намагався суд ввести в оману з метою виправдання брата ОСОБА_15 . Під час судових засідань поводив себе зухвало, надавав суперечливі показання, вказував, що вчиняв розбійний напад з іншою особою, не зазначаючи анкетні дані, а в подальшому називав особу, яка померла. Разом з тим, саме він був ініціатором вчинення злочину, так як він запропонував піти до потерпілого, начебто купити тютюн, де й наніс першим удар в обличчя та спричинив тілесні ушкодження потерпілому.

Вказує, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_16 не в повній мірі врахував, що він раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, у т.ч. за розбій, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став, а знову вчинив особливо тяжкий корисливий злочин, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, в умовах воєнного стану, поєднаний з проникненням до житла особи. Під час досудового розслідування відмовлявся надавати будь-які покази, а в подальшому в ході судового розгляду свою вину категорично не визнав. Будучи обізнаним за відповідальність за вчинення розбоїв, ОСОБА_17 , перебуваючи в будинку ОСОБА_12 , не зупинив свого меншого брата, а лише сприяв у вчиненні розбійного нападу, утримуючи потерпілого на підлозі.

Стверджує, що поза увагою місцевого суду залишилось, що спричинивши потерпілому шкоду на суму 12356,67 грн., обвинувачені жодним чином не намагалися її відшкодувати, не розкаялися, не попросили вибачення у потерпілого, а частина викрадених грошових коштів, які були вилучені у ОСОБА_18 при затриманні, була повернута потерпілому слідчим.

Обвинувачений ОСОБА_10 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі ч. 3 ст. 284 КПК України за відсутністю достатніх, належних та допустимих доказів для доведення винуватості і вичерпання можливості їх отримання.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження не має жодного доказу, який би свідчив про те, що він вчинив вищезазначене кримінальне правопорушення і тому визначення у вироку суду його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 187 КК України є безпідставним та необґрунтованим.

Вказує, що у вироку суду першої інстанції зазначено, що вина обвинувачених підтверджується, у тому числі і показаннями потерпілого ОСОБА_12 , однак в судовому засіданні потерпілий заявив, що ОСОБА_10 він не впізнає і до моменту судового засідання ніколи не бачив та просив відпустити його з під варти в залі суду, але суд чомусь не надав жодної оцінки показам потерпілого з приводу його відсутності у будинку. Крім того, не враховано висновок судової трасологічної експертизи №СЕ-19/125-23/824-Д від 26.01.2023 з ілюстративною таблицею, з якого вбачається, що вилучені сліди папілярних узорів один з них залишений великим пальцем лівої руки обвинуваченого ОСОБА_9 , та один слід залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_9 , тобто його відбитків у помешканні потерпілого виявлено не було.

Також, суд безпідставно не взяв до уваги покази ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні, що злочин було скоєно разом з іншою особою ОСОБА_19 .

Крім того, стверджує, що в судовому засіданні було встановлено, що йому та його брату було нанесено тілесні ушкодження при затриманні, про що було внесено відомості до ЄРДР і по даному факту наразі відбувається досудове розслідування.

Заслухавши доповідача, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та не погодилася з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та просила її залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (далі Пленуму ВСУ), висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав в повному обсязі, ОСОБА_9 визнав свою вину частково.

Проте, висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених у вироку, ґрунтуються на сукупності належних і допустимих доказів, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку.

При розгляді кримінального провадження суд апеляційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з додержанням вимог ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_10 суд першої інстанції обґрунтував наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду першої інстанції надав показання , що він є інвалідом, так 15 січня 2023 року вечором, до його будинку постукали у двері, він не бачив хто стукає, по голосу впізнав ОСОБА_18 , бо до цієї події його добре знав. Коли відчинив двері, несподівано відчув удар в ніс, після чого він впав. Хлопців було двоє, один сів на нього лежачого на спину і бив, щоб у потерпілого не було змоги підняти голови, а інший ходив по будинку. Хлопці йому погрожували, наказали обличчям лежати в підлогу, не давали встати. Він їх не встиг роздивитися. Після чого полишили будинок, коли потерпілий встав, то побачив, що в будинку була постіль перевернута, шукали гроші. Викрали у нього гроші, приблизно 12000 грн., телефон Nokia, щодо міри покарання покладається на розсуд суду згідно до Закону.

Згідно протоколу огляду домогосподарства місця події від 16.01.2023 з ілюстративною фототаблицею, добровільну згоду на огляд якого надав потерпілий ОСОБА_12 , слідчим в присутності понятих, спеціалістів, було оглянуто домогосподарство, зокрема житловий будинок потерпілого за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено, оглянуто, та вилучено два сліди папілярних узорів (а.п. 44-51).

Згідно висновку експерта Прилуцького міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 18 від 18.01.2023 р. за результатами судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_12 мали місце наступні тілесні ушкодження, а саме: садно на спинці носа справа, садно на спинці носа зліва, синець нижньої повіки правого ока, синець у правій скроневій ямці, які у своїй сукупності так і кожне окремо, відповідно до п. 2.3.2б, 2.3.5, 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я; а також тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки лівого ока з крововиливом в склеру очного яблука, що відповідно до п. 2.3.1а, 2.3.2а, 2.3.3,4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я(а.п.69-72).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 17.01.2023 за участю потерпілого ОСОБА_12 , понятих, із переглянутим у суді відеозаписом, вбачається, що потерпілий розповідав та вказував про обставини вчиненого відносно нього розбійного нападу за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого нападники заволоділи його коштами та майном, та зокрема вказував , що коли відчинив двері, несподівано відчув удар в область носа, після чого він впав в коридорі будинку, нападників було двоє, один сів зверху на нього лежачого на спину, і продовжував наносити удари, щоб він не міг підняти голови, та роздивитися нападників, а інший «шарудів» у кімнаті (а.п. 90-95).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 21.01.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , понятих, із переглянутим у суді відеозаписом такого, вбачається, як обвинувачений ОСОБА_9 , розповідав та вказував про обставини вчиненого ним розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 за адресою його проживання, зокрема вказував, що коли потерпілий відчинив двері, він наніс йому удари спочатку дверима які відкривалися всередину від якого потерпілий впав в коридорі будинку обличчям до підлоги, після чого наніс удар рукою, та приказав лежати на підлозі накривши останнього рядном, пішовши до кімнати, де знайшов кошти, телефон, за обвинуваченого ОСОБА_10 вказував, що той ввесь час знаходився на подвір`ї. При чому при слідчому експерименті обвинувачений ОСОБА_9 не вказував про покійного ОСОБА_20 , на якого вказував у суді як спільника нападу (а.п. 103-109).

Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 03.02.2023 потерпілий ОСОБА_12 впізнав на фото 3 свій мобільний телефон марки НОМЕР_1 , який був вилучений під час затримання у обвинуваченого ОСОБА_10 16.01.2023 (а.п.52-54, 118-121).

Крім того, місцевим судом враховано постійно змінювані версії обвинуваченим ОСОБА_9 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду щодо спільника у скоєнні злочину, який в якості підозрюваного в присутності адвоката 17.01.2023 надавав показання слідчому про вчинення розбою разом із братом ОСОБА_10 , який тримав лежачого потерпілого на підлозі (а.п.75-81), під час проведення слідчого експерименту вказував, що брат ОСОБА_17 чекав його на вулиці, а злочин скоював він один, в суді вказував, що з с. Колісники брат пішов додому до с. ОСОБА_21 , а він зустрів померлого ОСОБА_20 як озвученого ним співучасника даного злочину.

Суд першої інстанції вірно визнав версії щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_22 неправдивими з метою виправдання та уникнення кримінальної відповідальності його старшим братом ОСОБА_23 , а версія щодо померлого ОСОБА_20 як співучасника злочину не знайшла свого логічного підтвердження в суді, оскільки ОСОБА_14 , висуваючи таку достовірно знав, що ця особа померла, тому все наведене у своїй сукупності суд розцінив як таку, щоб його заплутати щодо істинності даної події злочину, оскільки викрадений у потерпілого телефон був вилучений у ОСОБА_10 під час його затримання 16.01.2023, в присутності понятих та його адвоката, першочергово в даному протоколі якихось зауважень чи доповнень до протоколу затримання він не мав, про що особисто були поставлені відповідні підписи всіма учасниками слідчої дії (а.п.52,54). Крім того першочергово 17.01.2023 ОСОБА_10 скористався своїм правом на ст. 63 Конституції України та в якості підозрюваного відмовився в присутності адвоката давати будь які показання слідчому (а.п.84-88), висновок судово - трасологічної експертизи № СЕ-19/125-23/824-Д від 26.01.2023 вказує, що вилучені два сліди папілярних узорів за адресою: АДРЕСА_1 , залишені обвинуваченим ОСОБА_9 , а тому доводи ОСОБА_10 про не доведеність його вини визнано такими, що не заслуговують на увагу.

Даючи аналіз дослідженим в судовому засіданні доказам, а також оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що доводи ОСОБА_10 щодо непричетності його до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спрямовані на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєне.

Аналогічні доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження й під час апеляційного розгляду.

Доводи ОСОБА_10 про те, що з показань потерпілого не вбачається його причетність до вчиненого кримінального правопорушення не є обґрунтованими, оскільки ними встановлено, що всі дії обвинувачених при вчиненні розбійного нападу були спрямовані на те, щоб потерпілий не впізнав нападників.

Враховуючи викладене, твердження обвинуваченого ОСОБА_10 , що згідно висновку судово - трасологічної експертизи вилучені два сліди папілярних узорів за адресою: АДРЕСА_1 , залишені обвинуваченим ОСОБА_9 не спростовують доведеність його вини у вчиненні злочину.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, дійшов висновку про правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю доказаними, і їх умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням до житла, з чим погоджується колегія суддів.

В ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 від 03.07.2023 перевірялися доводи ОСОБА_10 про те, що йому та його брату було нанесено тілесні ушкодження при затриманні, які не знайшли свого підтвердження. Постановою старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві від 14.03.2024 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях працівників Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченим, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинувачених, відсутності обставин, що пом`якшують покарання та наявності обставин, що обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким умисним злочином, його відношення до вчиненого, особу винного, який не працює, не одружений, згідно медичних довідок на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий та на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний злочин під час випробувального терміну, а також позицію потерпілого, який щодо міри покарання покладався на розсуд суду згідно до Закону, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким умисним злочином, його відношення до вчиненого, особу винного, який зі слів одружений та маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей дружини, згідно медичних довідок на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання задовільно, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.12.2014 року за ч.3 ст.187 КК України до семи років позбавлення волі із конфіскацією майна, та на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний злочин, маючи непогашену судимість, а також позицію потерпілого, який щодо міри покарання покладається на розсуд суду згідно до Закону, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, рецидив злочинів.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку як про те зазначено в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки як кваліфікація дій обвинувачених, доведеність їх вини, так і ступінь тяжкості, суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинувачених місцевим судом враховані, і підстави для скасування вироку місцевого суду, відсутні.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 419, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 серпня 2023 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4