печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6326/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника особи в інтересах, якої подано клопотання - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Регіон-Продукт» () про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001819 від 28.09.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Регіон-Продукт» () про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2023 року у провадженні № 757/47471/23-к.

В засіданні представник особи в інтересах, якої подано клопотання - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні.

Слідчий суддя, заслухавши думку адвоката та прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Так, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001819 від 28.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2023 року у провадженні №757/47471/23-к накладено арешт на майно, зокрема на транспортний засіб «Mercedes-Benz S 400», чорного кольору, № кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ: НОМЕР_2 .

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник,законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого,їх захисника чи законного представника,іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують ,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного,обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Однак, представник ТОВ «Регіон-Продукт» (), який є користувачем вказаного майна та власник майна - ТОВ «УЛФ-Фінанс» (), не були присутніми в засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна, що у свою чергу позбавило права останніх на обґрунтування своєї правової позиції щодо вирішення питання про арешт майна.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, постанову про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого чи прокурора про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки не долучено, що позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим, прокурором рішення.

Більш того, стороною обвинувачення в судовому засіданні по розгляду зазначеного клопотання постанову про визнання речовими доказами зазначеного майна не надано, а сам факт визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні, без належного обґрунтування відповідного процесуального рішення, не може бути самостійною достатньою підставою для арешту майна, а наведені прокурором у клопотанні обставини не доведені та аргументи представника ТОВ «Регіон-Продукт» () не спростовані.

Крім того, в судовому засіданні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання у якості речового доказу вказаного майна, яке арештоване, що у свою чергу накладення арешту на зазначене майно порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Більш того, стороною обвинувачення не зазначено та в судовому засіданні доказів не надано, яке відношення транспортний засіб має до вчинення кримінальних правопорушення та яким саме чином накладення арешту на зазначене майно забезпечить збереження речових доказів, дієвість та об`єктивність розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Однак, сам факт визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні, без належного обґрунтування відповідного процесуального рішення, не може бути самостійною достатньою підставою для арешту майна.

Зокрема, слідчому судді відомості, що посадові особи ТОВ «Регіон-Продукт» () є підозрюваними, обвинуваченими, особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваних, обвинувачених або неосудними особами не надані.

Разом з тим, з наданих слідчому судді даних вбачається, що ТОВ «Регіон-Продукт» () являється лише лізингоодержувач вказаного автомобіля, однак об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди чинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не надані.

Так, сторона обвинувачення в судовому засіданні зазначає про фіктивність господарських операцій щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Регіон-Продукт» () та посилається на висновок аналітичного дослідження № 117/26-15-08-03-20/39234010 від 12.09.2023 року підставою якого була ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до положень ст. 90 КПК України рішення національного суду має преюдиційне значення лише у тому разі, якщо воно набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як наслідок, судове рішення суду іншої юрисдикції має преюдиційне значення для суду, який вирішує питання, пов`язані із кримінальним провадженням, лише у визначених цією статтею випадках.

Отже, ухвала слідчого судді не є доказом відповідно до положень кримінального процесуального законодавства і не має безпосереднього впливу на доказову базу у кримінальному провадженні, в межах якого здійснюється досудове розслідування за фактом кримінально-протиправного діяння.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001819 триває з 28.09.2023 року, разом з тим за вказаний проміжок часу, органом досудового розслідування не надано слідчому судді достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання зазначеного майна під арештом.

За таких обставин вбачається, що на даний час в арешті майна у провадженні № 757/47471/23-к відпала потреба й виходячи з даних що були здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження та встановлені під час розгляду справи в суді, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Регіон-Продукт» () про скасування арешту майна, підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Регіон-Продукт» () про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001819 від 28.09.2023 року, - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2023 року у провадженні № 757/47471/23-к, а саме на автомобіль «Mercedes-Benz S 400», чорного кольору, № кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ: НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1