Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2139/24
Провадження № 1-кп/279/447/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000091 від 11.02.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кустанай, Казахстан,

українець, громадянин України, освіта середня, не

депутат, не працюючий, не інвалід, на утриманні осіб не

має, судимого вироком Коростенського міськрайонного

суду від 26.10.2023 за ч.1 ст.309 КК України до штрафу

у розмірі 17000 грн; вироком Коростенського міськрайонного суду від 21.02.2024 за ч.1 ст.289 КК

України до обмеження волі строком на 3 роки,

на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування

покарання з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрованого

та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_7 у що вересні місяці 2023 року, точна дата досудовим розслідування не встановлено, достовірно знаючи про те, що на території України в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, перебуваючи на той час за місцем тимчасового проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи умисно з корисливих спонукань, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом віджиму металопластикової балконної двері, яка знаходиться на спільному балконі із його квартирою, проник в квартиру АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить потерпілій ОСОБА_6 , звідки таємно викрав чуже майно, а саме: кухонну витяжку, марки «VENTO», моделі «МІRRОR 60 ВК (800) ТС», вартістю 6132 грн. 67 коп., металеве ліжко, вартістю 1425 грн. 00 коп.; пральну машинку торгівельної марки «Samsung», модель «S821», вартістю 2900 грн. 00 коп; мікрохвильову піч, марки «DAEWОО», моделі «КОR-4А07», вартістю 931 грн. 67 коп.; жіночу куртку, червоного кольору, вартістю 766 грн. 33 коп.; жіночу шубу, білого кольору, вартістю 533 грн. 33 коп., після чого переніс дані речі до свого місця проживання та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 , матеріальної шкоди на загальну суму 12689 грн. 00 коп..Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_7 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального аку.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченим ч.4 ст.185 КК України визнав повністю. При цьому, обвинувачений підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час таємно викрав чуже майно, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпіла зазначила, щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 , повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведена. Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 та ч.4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, є рецидив кримінальних правопорушень.

Як особа молодого віку ОСОБА_7 характеризуються посередньо, неодружений, на утриманні осіб не має, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, раніше судимий.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_7 злочин передбачений ч.4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі. Враховуючи, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив до ухвалення вироку Коростенським міськрайонним судом Житомирської області від 21.02.2024 року, тому остаточне покарання підлягає призначенню за правилами ст.70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому.

Крім того, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_7 , на обліках у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, беручи до уваги позицію потерпілої, те, що остання на суворому покаранні не наполягала, а також щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, навіть попри скоєння тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, суд вважає, що виправити ОСОБА_7 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку ОСОБА_7 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_7 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та на думку суду буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і небажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. Оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин після вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2023 року, яким його було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., який засудженим не сплачений, суд, при призначенні покарання за даним вироком, виходить з положень ч. 3 ст. 72 КК України, яким встановлено, що основне покарання у виді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

За таких умов вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2023 року слід виконувати окремо.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 застосований відповідно до Ухвали слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 25.03.2023 року у виді особистого зобов`язання, закінчив свою дію. Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу судом не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначити за правилами ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинення призначеним покаранням покарання, призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.02.2024 року, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 3 (три) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2023 року, яким ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн. - виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_7 запобіжний захід не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 8330,08 грн. витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.02.2024 року, 27.02.2024 року, а саме: на пральну машинку «Самсунг» білого кольору, дитяче ліжко, жіночу куртку червоного кольору «Бест Класік» та жіночу шубу із штучного хутра, мікрохвильову піч марки " DAEWOO " моделі " KOR-4А07" білого кольору - скасувати.

Речові докази у провадженні, а саме:

- пральну машинку «Самсунг» білого кольору, дитяче ліжко, жіночу куртку червоного кольору «Бест Класік», жіночу шубу із штучного хутра, мікрохвильову піч марки "DAEWOO" моделі "KOR-4А07" білого кольору, що зберігаються в камері схову Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - повернути у власність ОСОБА_6 ; кухонну витяжку марки "VENTO", моделі "MIRROR 60BK 800 TC", яку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 - повернути у власність ОСОБА_6 ..

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України. Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 копія згідно з оригіналом