Номер провадження: 11-сс/813/401/24
Справа № 523/2146/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000543 від 02 серпня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.303; 2 ст.303; ч.1 ст.149; ч.2 ст.149 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2024 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.303; 2 ст.303; ч.1 ст.149; ч.2 ст.149 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 08 квітня 2024 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 380 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ризики, наведені у клопотанні слідчого також є необґрунтованими та взагалі відсутні.

Захисник вважає, що прокурор не навів обставини, які б свідчили про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 змінив вимоги апеляційної скарги та просив визначити ОСОБА_8 у якості альтернативного запобіжного заходу заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В свою чергу прокурор ОСОБА_6 вважав, що запропонований захисником розмір застави буде недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та просив визначити йому заставу - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.303; 2 ст.303; ч.1 ст.149; ч.2 ст.149 КК України за обставин викладених у клопотанні слідчого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами.

Апеляційний суд не вважає необхідне детально описувати та розкривати зміст доказів зібраних органом досудового розслідування, з огляду на те, що стороною захисту не оскаржується обґрунтованість підозри ОСОБА_8 .

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, в якій суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, та за його вчинення, у разі доведеності вини підозрюваного йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того характер та обставини інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень дають апеляційному суду достатні підстави вважати, що існує ризик того, що підозрюваний може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, враховувати положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Застава фактично є гарантією, що підозрюваний чи обвинувачений буде сумлінно виконувати визначені кримінально процесуальним законом обов`язки, а суд має визначити таку суму застави, яка б дисциплінувала і мотивувала останнього на їх виконання.

Слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив ОСОБА_8 заставу 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в розмірі меншому ніж просив слідчий.

Залишається незрозумілою позиція прокурора, який під час апеляційного перегляду просив визначити ОСОБА_8 заставу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, хоча в суді першої інстанції він повністю підтримав клопотання слідчого про визначення підозрюваному застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційний суд визнає доводи прокурора та захисника про необхідність зменшення ОСОБА_8 розміру застави необґрунтованими та такими, що суперечать положенням пункту 3) ч.5 ст.182 КПК України, яким встановлено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто слідчий суддя і так визначив підозрюваному заставу в меншому розмірі, ніж передбачено Законом.

У випадку, якщо сторона обвинувачення дійшла згоди зі стороною захисту про те, що на даному етапі досудового розслідування до ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, захисник та прокурор мають право звернутись до слідчого судді з клопотанням, в порядку ст.201 КПК України про зміну підозрюваному запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2024 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 08 квітня 2024 року із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 380 гривень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4