ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2451/24 Справа № 243/2934/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000423 відносно обвинуваченої

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівки Донецької області, громадянки України, непрацюючої, незаміжньої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 01.11.2017 р. Дружківським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнена 23.09.2022 р. умовно-достроково

строком на 60 діб, до 17.08.2024 року включно, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2024 року включно з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн..

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 вказує, що ухвала незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що ризики, заявлені прокурором, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Зазначає, що має міцні соціальні зв`язки, цивільного чоловіка, у якого є житло та робота, брата, який в даний час проходить службу в ЗСУ. Також вказує що має тяжке захворювання, медичне обслуговування в ДУВП - 4 не повноцінне. Просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024 року та обрати стосовно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В рамках розгляду даної апеляційної скарги учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участі до суду не надійшло, а отже колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 21 Конституції України встановлено, що усі люди вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці підкреслював основоположний характер гарантій прав людини, що містяться в статті 5 Конвенції, оскільки вони призначені для зведення до мінімуму ризику свавілля та гарантування верховенства права.

Метою статті 5 Конвенції є захист особи від свавільного арешту і тримання під вартою, захист публічного порядку, що вимагає забезпечення покарання осіб, які вчинили злочин.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частин 1 - 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи 19.06.2024 року під час судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про доцільність продовження цього запобіжного заходу, обґрунтувавши його у судовому рішенні. При цьому суд врахував те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрювалася, а наразі обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої, суд зазначив, що обвинуваченій доцільно продовжити дію обраного відносно неї запобіжного заходу, оскільки на час розгляду справи не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме ризики переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (зокрема позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна), обізнаність в місцевості Донецької області та можливості перетину лінії бойового зіткнення через гуманітарний коридор та подальше переховування на тимчасово окупованій території України.

Ризик впливу на свідків є наявним з огляду на те, що обвинувачена в порядку ст. 290 КПК України ознайомлювалась з матеріалами кримінального провадження та їй відомі контактні та особисті дані свідків, та у випадку зміни запобіжного заходу на менш суворий, ОСОБА_6 може впливати на свідків з метою зміни їх показів.

Продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, який обґрунтовується тим, що з огляду на сталість попереднього ризику ОСОБА_6 , маючи зв`язки з особами, які поширюють наркоманію та збут наркотичних та психотропних речовин, може вчинити нове кримінальне правопорушення, в тому числі у сфері обігу наркотичних та психотропних засобів, у якому вона обвинувачується наразі.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину збуті наркотичних речовин, який вчинено на території Донецької області, де йдуть широмасштабні зіткнення сил оборони України з військами рф, що вказує на суспільний резонанс вказаного правопорушення.

На думку колегії суддів, обраний та продовжений щодо обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їй інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

У зв`язку з наведеним вище позиція обвинуваченої щодо зміни їй запобіжного заходу не є виключною чи обов`язковою обставиною, оскільки це суперечить принципу реагування держави на вчинений злочин.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, відсутність на теперішній час фактів втечі обвинуваченої чи впливу на свідків жодним чином не свідчить про неможливість вчинення нею цих дій в подальшому, оскільки її правослухняна поведінка наразі зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

За таких обставин, обвинувачена безумовно може використати звільнення з-під варти, як шанс втекти від слідства та суду, щоб в такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності або впливати на свідків.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченої під вартою.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 і виключити ризики, пов`язані із звільненням її з-під варти.

Відносно доводів обвинуваченої щодо ненадання їй медичної допомоги суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

ЄСПЛ підкреслив, що медична допомога, яка надається в установах виконання покарань, має відповідати рівню допомоги, яку органи державної влади зобов`язалися надавати для всього населення. Проте це не означає, що кожному затриманому має гарантуватися медичне лікування на тому самому рівні, що й у найкращих медичних закладах поза межами установ виконання покарань.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як передбачено статтею 49 Основного Закону кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 14.06.2019 р. № 1769/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктами 1, 2, 3 частини 1 розділу Х зазначених Правил передбачено, що відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього на території СІЗО функціонує медична частина.

Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Основними завданнями медичної частини є, зокрема: організація і проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду.

Пунктом 3 частини 2 Правил визначено, що у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, ОСОБА_6 має передбачене Законом право на отримання належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору, оскільки доказів невиконання наведених вище приписів Закону до суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги відносно тривалого перебування обвинуваченої під вартою не є такими, що тягнуть за собою скасування або зміну рішення суду першої інстанції, адже запобіжний захід слугує процесуальним важелем виконання обвинуваченою своїх обов`язків і саме такі обмеження забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 до 17 серпня 2024 року включно залишити без змін.

Судді: