ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8733/23
Номер провадження: 11-кп/819/266/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченої : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000612 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Чаплинки Генічеського району Херсонської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2024 року обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14.04.2024 року включно без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду від 15.02.2024 року, постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з дотриманням комендантської години .

Вказує, що прокурором не доведено існування ризику переховування від суду, як і інші ризики. Вона не переховувалася після проведеного в неї обшуку та допиту, незважаючи на те, що їй було відомо про тяжкість можливого покарання. Вона практично постійно проживала за місцем реєстрації у м. Херсоні, має родину- сина, онкохвору матір, бабусю віком майже 98 років, за якою здійснювала постійний догляд. Має на утриманні безхатніх тварин, займається волонтерством. Раніше не судима, мала власну справу , займалася підприємницькою діяльністю.

Зазначає , що тяжкість інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами і вона має намір подати клопотання на зміну кваліфікації кримінального правопорушення. Стверджує, що зібрані докази в своїй сукупності не є достатніми для інкримінування їй обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК.

Вказує, що не вважає себе винною, тому не збирається переховуватися. Спроб її виїзду з м. Херсона не було зафіксовано. Постійно була на зв`язку зі слідчим і з`являлася за його викликами. Особисті документи не змінювала. Знищити чи спотворити речі та документи не має фізичної можливості , досудове розслідування завершено і всі документи знаходяться у справі у міському суді .

Незаконно впливати на свідків не має можливості та бажання. Достатньо буде поспілкуватися з ними в залі суду , щоб дати правову оцінку їх хибним показам.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є припущенням прокурора. Тяжкість злочину не доведена обставини не вивчені. В результаті її дій загиблих чи постраждалих не має. Згідно з практикою ЄСПЛ обвинувачений не може наперед відбувати покарання , тяжкість та ступінь якого не доведена.

Зазначає, що в СІЗО не надається лікування у повній мірі ,їй потрібна консультація окуліста. Утримання у камері є незадовільним.

Посилається на те, що наявність ризиків зменшилася , вона не несе особливу небезпеку для оточуючих та Держави, тому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з дотриманням комендантської години буде достатнім на цій стадії кримінального провадження.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченої.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000612 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Під час судового засідання 15.02.204 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 без визначення розміру застави прокурор обґрунтував тим, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 12 до 15 років та продовженням існування ризиків, які стали підставою для застосування щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме п 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування( продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про продовження одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначені у клопотанні прокурора , продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 такі висновки суду не спростовують.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013р. у справі «Волосюк проти України»).

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом із тим, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення її винуватості , а і сукупність обставин , передбачених ст. 178 КПК України, та обставин , якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків.

Зважаючи на те, що судовий розгляд перебуває на початковій стадії є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відтак, з огляду на ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не завершений, суд вважає, що продовжують існувати ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого злочину та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тривалість перебування обвинуваченої під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України , існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відомості, що характеризують обвинувачену, її соціальні зв`язки та її попередня процесуальна поведінка були фактично враховані при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Відомостей чи доказів того, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченої сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Наявність у обвинуваченої постійного місця проживання у м. Херсоні та членів родини, її попередня діяльність не може бути визнано достатнім чинником, який нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання обвинуваченої на стан здоров`я не можуть слугувати достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Обґрунтованих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченої унеможливлює її перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять.

Підлягає врахуванню і те, що обвинувачена має можливість отримати медичну допомогу у слідчому ізоляторі чи в іншій медичній установі відповідно до вимог чинного законодавства.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченій дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що зібрані органом досудового розслідування не доводять її винуватість та спростовують надану кваліфікацію її дій , колегія суддів вважає передчасними та неприйнятними , оскільки питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, що вказує апелянт, вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.7ст. 111-1 КК України, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 12 до 15 років, його суспільну небезпечність, враховуючи обставини, передбачені ст. 177, 178, 183 КПК України , сукупність відомостей про особу обвинуваченої, соціальні зв`язки обвинуваченої та їх здатність мати стримуючу дію та обставини , якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків, приписи ч.6 ст. 176 КПК , ч. 4 ст. 183 КК суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатен запобігти існуючим ризикам на цій стадії судового провадження.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

Посилання апелянта на недоведеність існування ризиків вчинити інше кримінальне правопорушення та знищити речі документи іншим чином перешкодити кримінальному провадженню колегія суддів відхиляю, оскільки як видно із клопотання прокурора про наявність існування таких ризиків на даній стадії кримінального провадження прокурором не зазначалося.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою підлягає перевірці через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Керуючись ст.ст. 331,404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2024 року , якою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3