Провадження № 1-кп/345/10/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28, ст. 198, ст. 257, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 358 КК України;

ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України;

ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст.187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ст. 257 КК України;

ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ст. 257, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ст. 257, ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

в с т а н о в и в:

На розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор заявив клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. Клопотання мотивує тим, що 22.01.2024 року слідчим СВ СУ ГУНП в Івано-Франківській області, у відповідності до ст.208 КПК України, затримано ОСОБА_6 та повідомлено йому про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Крім цього 07.03.2024 року працівниками УП в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 затримано відповідно до ст.208 КПК України, у кримінальному провадженні №0000043 від 07.03.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Вказане свідчить про умисне та свідоме вчинення ОСОБА_6 дій, направлених на продовження умисних тяжких злочинів, а отже застосований до нього судом запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не запобіг ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Тому прокурор просить обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки раніше встановлені ризики залишилися незмінними. Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , то прокурор просить продовжити йому строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_15 просять відмовити в задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу. Наголосили, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.03.2024 року щодо ОСОБА_6 вже обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому відсутні підстави вважати про наявність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважають, що обраний в межах даного кримінального провадження запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є цілком достатнім.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_13 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважають, що обвинувачення є необґрунтованим, а наведені прокурором ризики є лише припущеннями, вони не збільшились, а навпаки з плином часу значно знизилися. Просять врахувати, що ОСОБА_4 вже понад 6 років перебуває під вартою без вироку суду. Тому просять обрати ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_14 не заперечили щодо продовження строку дії домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.03.2024р. обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Також продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей. Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчиненні злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Саме із зазначених вище підстав суд не приймає до уваги та не в праві надавати оцінку доводам обвинувачених та захисників щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачення. Суд вважає, що системний аналіз кримінального-процесуального законодавства свідчить про те, що на цій стадії судового розгляду суд не вправі вирішувати питання пов`язані із необхідністю оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів, а повинен виходити із сутності пред`явленого обвинувачення та наявності ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною. Таким чином, на даний час підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд бере до уваги, що 22.01.2024 року слідчим СВ СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000546, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. В межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду 24.01.2024 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, при цьому визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн. Оскільки за ОСОБА_6 було внесено заставу, на підставі положень ч. 4 ст. 202 КПК України, він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Отже, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000546, до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 року в межах даного кримінального провадження № 0000089 від 15.03.2017 в задоволенні клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою - відмовлено. 05.03.2024 року ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на строк з 05.03.2024 по 02.05.2024 року включно.

Судом встановлено, що 07.03.2024 року ОСОБА_6 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 07.03.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України. 08.03.2024 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із поміщенням останнього до Державної установи «Київський слідчий ізолятор», із визначенням розміру застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить у сумі 242 240 гривень, та у разі внесення застави з покладенням відповідних обов`язків. Дана ухвала слідчого судді діє до 07.05.2024 включно.

З вищевикладеного вбачається, що прокурором подано достатні докази, які свідчать про наявність підстав вважати, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості скоєння ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, значно збільшився. Суд враховує, що обраний в межах даного кримінального провадження № 0000089 від 15.03.2017 року щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зміг запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, при зміні запобіжного заходу суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він неодноразово судимий за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, схильний до асоціальної поведінки, особистого збагачення за рахунок чужого майна, не працевлаштований, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про його стійку протиправну поведінку

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що для запобігання вищевказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу в межах наявного кримінального провадження, є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, а задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу є доцільним і співмірним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що клопотання прокурора необхідно задоволити і змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Крім цього, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що підстави для визначення розміру застави, як умови звільнення обвинуваченого з-під варти, відсутні.

Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

Під час обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у судових засіданнях було установлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 злочинів, а також те, що обставини, за яких судом обвинуваченим було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Колегія суддів враховує, що питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставинами, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, є те, що інкриміновані обвинуваченому злочини вчинено за попередньою змовою групою осіб, організованою групою, а головне - посягання на суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи, які відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів також вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їм інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зокрема, з наявних в матеріалах справи даних щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що він неодноразово судимий за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, схильний до асоціальної поведінки, особистого збагачення за рахунок чужого майна, на час затримання не був працевлаштований, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про його стійку протиправну поведінку. У зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які у своєму клопотанні наводить прокурор та які станом на день розгляду клопотання не зменшилися.

Колегія суддів вважає, що обрання обвинуваченому ОСОБА_4 іншого (альтернативного) запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, усунути ризики та закінчити розгляд кримінального провадження у розумні строки. У разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, існує значна ймовірність того, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне відносно ОСОБА_4 залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк. Крім цього, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що підстави для визначення розміру застави, як умови звільнення обвинуваченого з-під варти, відсутні.

Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 . Ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_5 можливо запобігти, шляхом заборони обвинуваченому залишати житло за місцем його проживання та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ.

За таких обставин суд вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та забезпечить його належну поведінку.

Таким чином, ОСОБА_5 продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, з 18.04.2024 року по 16.06.2024 року включно.

Керуючись ст.ст.34, 314, 318 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задоволити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 18.04.2024 року по 16.06.2024 року включно, без можливості внесення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 18.04.2024 року по 16.06.2024 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на строк з 18.04.2024 року по 16.06.2024 року включно.

Заборонити ОСОБА_5 без дозволу суду залишати житло по місцю його проживання за адресою АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби.

Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати до суду за кожною вимогою.

Крім того, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не відлучатися за межі Верхнянської та Калуської територіальних громад без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 22.04.2024 року.

Головуючий-суддя

Судді