Справа № 487/2641/22
Провадження № 1-кп/487/276/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у об`єднаному кримінальному провадженні, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001719 від 25.11.2022 року, №0001329 від 16.09.2022 року, №0000799 від 07.06.2022 року про продовження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебувають обвинувальні акти у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001719 від 25.11.2022 року, №0001329 від 16.09.2022 року, №0000799 від 07.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 діб.

Захисник та обвинувачений у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали за клопотанням, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

За змістом частин 1 та 2 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України прокурором доведено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 згідно з обвинувальними актами у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001719 від 25.11.2022 року, №0001329 від 16.09.2022 року, №0000799 від 07.06.2022 року обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 27.01.2023 року було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» без можливості внесення застави. В подальшому строк тримання під вартою було неодноразово продовжено.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.09.2023 року запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було змінено на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 06.11.2023 року, що полягає в забороні обвинуваченому залишати житло, а саме: місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22:00 години до 06:00 години. Зобов`язано ОСОБА_5 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Однак, після зміни запобіжного заходу, за повідомленням ВКП Миколаївського РУП ГУНП №19662/50-2023 від 20.09.2023 року в Миколаївській області ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, не виконував, змінив своє місце проживання, на виклики до суду з`являтися перестав, ухвали про його привід у судове засідання виконати не виявилось можливим у зв`язку з не встановленням місцезнаходження останнього.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 18.12.2023 року було оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . Зупинено кримінальне провадження до розшуку обвинуваченого. Надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно протоколу затримання особи від 22.01.2024 року, ОСОБА_5 було затримано на підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 18.12.2023 року. Оскільки місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_5 було встановлено, провадження по справі відновлено.

Отже, з урахуванням наведених обставин обвинувачення за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, суд вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду, а тому продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено продовження існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. За змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов суд доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілого ОСОБА_6 та свідків, які ще не допитані, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, раніше судимий, притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, має не погашену в установленому законом порядку судимість, що, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні ряду тяжких кримінальних правопорушень; в разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях йому загрожує покарання до десяти років позбавлення волі. Крім того, судом враховуються: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився у 1991 році. Згідно довідки філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях №420/МИ-23 від 06.03.2023 року ОСОБА_5 має низку захворювань, в тому числі пов`язаних із зловживання алкоголем та канабіоїдами, отримує лікування, медикаментами забезпечений в повному обсязі за рахунок держави. Інвалідність не встановлювалась. Крім того, судом враховуються: міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 офіційно неодружений, має неповнолітню дитину 2014 року народження, яка проживає з матір`ю ОСОБА_7 (однією з потерпілих у даній справі), має місце проживання у місті Миколаєві, за яким, зі слів, проживає з бабусею та тіткою. ОСОБА_5 раніше судимий, звільнений з Ольшанської ВК Миколаївської області 09.01.2019 року у зв`язку із відбуттям покарання. Наразі на розгляді в Заводському районному суді міста Миколаєва, окрім даної справи, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 , ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України (ЄРДР №001862 від 08.05.2019 року). Загальний розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_5 , складає 6085 гривень.

Суд враховує, що наразі під час судового розгляду було досліджено письмові докази сторони обвинувачення, допитано потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , інші потерпілі та свідки ще не допитані, отже, наведені вище ризики, зменшилися, але не перестали існувати та підлягають врахуванню..

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази, доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням до потерпілого насильства, дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини даного кримінального провадження, суд не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 193, 194, 199, 314-316, 369, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 12.07.2024 року включно з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1