ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1172/24 Справа № 215/355/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

засудженої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року про відмову у задоволені клопотань засудженого ОСОБА_6 , про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 у відповідність з вимогами КПК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року ОСОБА_6 засуджено до довічного позбавлення волі за ст. 93 п.п. б, г , з, ч. 2 ст. 17, ст. 93 п.п. б, г, з КК України (1960 року).

Ухвалою Верховного Суду України від 16.01.2001 року вирок залишено без змін.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року відмовлено у задоволені клопотань засудженого ОСОБА_6 , про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 у відповідність з вимогами КПК України.

Суд мотивував своє рішення тим, що не вбачає будь яких сумнівів та протиріч під час виконання вироку суду за яким ОСОБА_6 засуджено до довічного позбавлення волі, тому як на підставі Закону України №1483 -ІІІ від 22.02.2000 року та інших, смертну кару як вид кримінального покарання замінено довічним позбавленням волі, а оскільки ОСОБА_6 судом обрано саме такий вид покарання як довічне позбавлення волі, отже відсутні правові підстави для застосування відносно ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу і доповнення до апеляційної скарги, у яких просить скасувати ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що розгляд відбувся з порушенням його прав людини на доступ до правосуддя та з істотними порушеннями вимог чинного КПК України. Вказує, що судом порушено строки розгляду його клопотання яке відповідно до вимог ч.3 ст.539 КПК України повинно розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду, проте розглянуто його клопотання тривав майже два роки. Вказує, що клопотав суд про його доставку у приміщення суду, для його особистої участі, та заперечував проти розгляду в режимі відеоконференції, проте йому було відмовлено у його клопотанні та відмова не обґрунтована в ухвалі суду. Вказує, що судовий розгляд проведений за його відсутності. Вказує, що вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000, необхідно привести у відповідність з вимогами Кримінального кодексу України шляхом заміни незаконного покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнити його з місця ув`язнення у зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання. Вважає, що висновки суду не відповідають дійсності та суперечать законодавству, суд не застосував закон який необхідно застосувати. Також вказує, що згідно журналу судового засідання від 06.02.2024 р., судом не було проголошено своє рішення, та не роз`яснено його, як того вимагають вимоги КПК України.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та ухвалив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Згідно ст. 7-1 КК України ( в редакції від 1960 року зі змінами) до тяжких злочинів визнаються перелічені в частині 2 цієї статті умисні діяння, що являють підвищену суспільну небезпеку, зокрема, умисне вбивство (ст.ст. 93, 94 і 96).

Відповідно до ст.23 КК України (в редакції від 1960 року зі змінами) встановлено такий вид покарання як довічне позбавлення волі .

Такий вид покарання як довічне позбавлення волі, відповідно до статті 25-2 КК України ( в редакції 1960 року зі змінами) застосовується у випадках спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Санкцією ст.93 КК України (в редакції від 960 року зі змінами) передбачено такий вид покарання як позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, так і довічне позбавлення волі. Аналогічний вид покарання містить норма ст.115 КК України ( в редакції 2001 року).

З огляду на зазначене, судом першої інстанції не встановлено будь яких сумнівів та протиріч під час виконання вироку суду, за яким ОСОБА_6 засуджено до довічного позбавлення волі, тому як на підставі Закону України №1483 -ІІІ від 22.02.2000 та інших, смертну кару як вид кримінального покарання замінено довічним позбавленням волі, а оскільки ОСОБА_6 судом обрано саме такий вид покарання як довічне позбавлення волі, отже відсутні правові підстави для застосування відносно ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Крім того, колегія суддів, погоджується з мотивами суду у відмові задоволенні другого клопотання засудженого, так судом першої інстанції вірно вказано, що ст. 51 КК України передбачені види покарань для осіб, визнаних винними у вчинені злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

ОСОБА_6 засуджений до довічного позбавлення волі, і заміна судом такого виду покарання на певний строк, на момент звернення до суду була не передбачена розділом 8 КПК України, а можлива лише в порядку ч.2 ст.87 КК України, актом про помилування, що виходить за межі повноважень суду.

Апеляційним судом також зазначається, що рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р (ІІ)2021 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) ч. 1 ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення від відбування покарання), ч. 1 ст. 82 КК України (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким) в тому, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, встановлене ст. ст. 81,82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього рішення. Національним законодавством України на теперішній час не передбачено будь - якого іншого способу вирішення порушеного засудженим питання, крім заміни засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років актом про помилування (ст. 87 КК). Заповнення прогалин у нормативно - правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь - якої інстанції.

Тому, з огляду на те, що на момент розгляду справи необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р(ІІ)2021 законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені, місцевий суд позбавлений можливості прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Призначене вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів. На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_6 будь-яким законом не скасована.

Доводи апеляційної скарги, що судом порушено строки розгляду його клопотання та судом не було проголошено своє рішення, є безпідставними, твердження апелянта про неможливість проголошення рішення у зазначений у журналі короткий строк, не впливає на його законність так само не впливає на законність рішення термін розгляду клопотання.

Доводи апелянта про порушення його законних прав, оскільки він клопотав суд про його доставку у приміщення суду, для його особистої участі, та заперечував проти розгляду в режимі відеоконференції, проте йому було відмовлено у його клопотанні судове засідання судом проведено без його участі, є безпідставними.

Згідно наявних матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 у своїй письмовій заяві від 26.12.2023р. надав згоду на проведення судового засідання у режимі відеоконференції 06.02.2024р.

В силу ст.336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року введено та законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 року, від 21.04.2022 року, від 22.05.2022 року, від 15.08.2022 року, від 16.11.2022 року та від 07.02.2023 року продовжено строк дії воєнного стану по теперішній час.

З огляду на зазначене, враховуючи пряму імперативну норму, суд обґрунтовано провів судове засідання 06.02.2024 року без участі засудженого ОСОБА_6 врахувавши його відмову від участі у розгляді справи у режимі відеоконференції, на яку раніше надавав згоду.

В судовому засіданні в суді першої інстанції інтереси засудженого представляв адвокат ОСОБА_7 , що підтверджує, що судом забезпечено всі умови для належного користування засудженим своїми законними правами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі, та вважає, що суд в повній мірі розглянув клопотання засудженого про приведення вироку відповідність вимогам КПК.

За викладених обставин підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. 404-419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволені клопотань засудженого ОСОБА_6 , про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 у відповідність з вимогами КПК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді