УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року

м. Київ

справа № 389/1155/20

провадження № 51-2296ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 березня 2024 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кременчука Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 ) зареєстрованого там само, раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 11 вересня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 25 січня 2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно детально наведеними у вироку фактичними обставинами, ОСОБА_5 , будучи виконавцем, у складі організованої злочинної групи в ніч 13 січня 2020 року біля 01:00 прибув до смт Знам?янка Друга на АДРЕСА_2 де скоїв щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 напад з метою заволодіння їх майном, поєднаний із насильством та погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я останніх, поєднаний з проникненням у житло, у результаті якого учасники організованої групи заволоділи грошовими коштами у сумі 7500 гривень, якими розпорядились на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи виконавцем, у складі організованої злочинної групи в ніч 25 січня 2020 року біля 02:00 прибув до смт Знам?янка Друга на АДРЕСА_3 де скоїв щодо ОСОБА_8 напад з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством та погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я останніх, поєднаний з проникненням у житло, у результаті якого учасники організованої групи заволоділи грошовими коштами і майном потерпілого на загальну суму 10793, 33 грн, якими розпорядились на власний розсуд.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого задовольнив, вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_5 змінив в частині призначеного покарання і ухвалив вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 4 ст. 187 КК та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна. У решті вирок міськрайонного суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, покликаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції й призначити новий розгляд у цьому суді.

Суть доводів прокурора зводиться до незгоди із покаранням, призначеним апеляційним судом засудженому, адже, на її думку, це покарання не узгоджуються з правилами статей 50, 65 КК. Між тим, на переконання прокурора, апеляційний суд в ухвалі не навів обґрунтованих підстав через які засудженому було призначено покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 187 КК і залишив поза увагою позицію потерпілого, вчинення засудженим злочину не вперше, а також дані про його участь у вчиненому злочині.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Водночас суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, цей суд належно оцінив ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, врахував, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив кримінальне правопорушення, вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, на досудовому слідстві добровільно вказав на місцезнаходження предметів які використовувалися під час вчинення злочину чим сприяв їх розкриттю, має 2 класи освіти, також на утриманні має малолітню та неповнолітню дитину, у зв`язку з хворобою ст.20(а) є особою непридатною до військової служби зі зняттям з військового обліку. Крім цього суд апеляційної інстанції зважив на роль обвинуваченого у вчиненому, який насильницьких дій відносно потерпілих не вчиняв, відсутність претензій будь-якого характеру з їх сторони за відсутності цивільного позову до ОСОБА_5 .

Отже апеляційний суд, керуючись принципом доцільності, взяв до уваги всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, визначені положеннями статей 50, 65-67 КК України, дійшов думки про те, що сукупність вищезазначених обставин щодо особи обвинуваченого вказують на можливість виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів при призначенні більш м`якого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, в межах встановлених санкцією ч. 4 ст. 187 КК, буде відповідати засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.

Із касаційної скарги прокурора не убачається переконливих доводів на спростування наведених висновків апеляційного суду.

Колегія суддів не погоджується з думкою прокурора щодо неврахування позиції потерпілих, оскільки суд апеляційної інстанції взяв до уваги відсутність позовних вимог як про відшкодування моральної, так і матеріальної шкоди.

Більше того, Суд зважає на те, що подія злочину, за який ОСОБА_5 відбулась у 2020 році тобто, потерпілі мали достатній час для реалізації своїх прав щодо відшкодування шкоди завданої злочином, проте не звернулись до засудженого із жодними вимогами.

До того ж в частині призначення покарання позиція потерпілого хоча і має враховуватись, але не є вирішальною.

Водночас апеляційний суд зазначив підстави та конкретні обставини які брав до уваги під час призначення ОСОБА_5 саме такого виду і розміру покарання.

Під час перевірки доводів прокурора про вчинення ОСОБА_5 злочину не вперше колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією особою двох або більше злочинів, у тому числі передбачених тією самою статтею Особливої частини цього Кодексу. Заразом для повторності не має значення чи засуджувалась особа за раніше вчинений злочин.

Беручи до уваги наявність 2 епізодів інкримінованих ОСОБА_5 за однією статтею (ч. 4 ст. 187 КК) кваліфікуюча ознака «…вчинення особою, яка раніше вчинила розбій» була врахована під час призначення покарання.

Аргументи прокурора про те, що апеляційний суд не зважив на роль і участь ОСОБА_5 у вчиненому злочині непереконливі, оскільки засуджений був лише виконавцем, а не організатором, не спричиняв особисто тілесних ушкоджень потерпілим і претензії морального/матеріального характеру до нього не пред`явлені.

Отже, ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК. Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційної інстанції, прокурор у касаційній скарзі не навела.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, які би були безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора також не вказано.

З огляду на наведене вище, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги прокурора немає.

Враховуючи викладене, Суд уважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 березня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3