Справа № 373/2641/23
Номер провадження 1-кс/373/74/24
УХВАЛА

щодо арешту майна

16 лютого 2024 року м. Переяслав

Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участі секретарки судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представниці власника майна ОСОБА_4 розглянув у судовому засіданні клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000126 від 18.07.2023 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання надійшло до суду 15.02.2024.

У клопотанні прокурор просить накласти арешт на вилучене у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , майно.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що група у складі 7-10 осіб, в офісі по АДРЕСА_2 , з використанням електро-обчислювальної техніки та інформаційних технологій вчиняє дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману.

На підставі ухвали слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 17.01.2024 справа №373/2641/23 у квартирі АДРЕСА_1 08.02.2024 проведено обшук, за результатами якого відшукано та вилучено наступні речі: тримач для сім карти Київстар № НОМЕР_1 (без сім картки); тримач для сім карти lifecell № НОМЕР_2 (без сім картки); флеш накопичувач GoodRAM 16GB №ЕВА0В8В7ЕС; мобільний телефон Samsung Galaxy А10 червоного кольору серійний номер НОМЕР_3 ; пластикова картка безконтактного доступу білого кольору № НОМЕР_4 на декоративному металевому шнурі.

08.02.2024 прокурором вказане майно було визнано речовими доказами, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання. Надав суду копію доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 14.02.2024.

Представниця власника майна заперечила щодо задоволення клопотання, зважаючи на його безпідставність, невідповідність вилученого майна критеріям речового доказу, відсутність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. Вказала на необґрунтованість постанови про визнання речових доказів. Надала копії документів щодо працевлаштування ОСОБА_6 , та отримані ним доходи.

До клопотання у копіях додані документи: витяг з ЄРДР від 18.07.2023; постанова про зміну групи прокурорів від 07.12.2023; ухвала слідчого судді від 17.01.2024 щодо проведення обшуку; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 21.07.2023 та 24.07.2023; протокол обшуку від 08.02.2024; протоколи допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протокол за результатами НС(Р)Д; постанова про визнання речовими доказами від 08.02.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З досліджених доказів вбачаються підстави для вилучення вказаного у клопотанні майна.

При цьому судом береться до уваги, що вилучені речі визнано речовими доказами та вони протягом тижня перебували у розпорядженні сторони обвинувачення.

Однак, як вбачається з протоколу обшуку, ОСОБА_6 добровільно видав пластикову картку безконтактного доступу та мобільний телефон і повідомив пін-код для нього.

Зважаючи на надання ОСОБА_6 учасникам обшуку пін-коду до телефону і відсутність перешкод для копіювання інформації з нього та флеш-накопичувача, вбачається, що накладення на них арешту не відповідатиме вимогам необхідності у демократичному суспільству у контексті втручання у право власності ОСОБА_6 на це майно, оскільки особи, які проводили обшук мали можливість із застосуванням необхідного устаткування та залучення спеціаліста у найкоротший строк скопіювати необхідну інформацію (докази). При цьому, з постанови про визнання вилученого майна речовими доказами не вбачається, що ці докази містять інші сліди, ніж інформація в електронному вигляді, яка може там зберігатися.

Доказове значення та неможливість отримання необхідної стороні обвинувачення інформації без накладення арешту на тримачі для сім карт та пластикову картку безконтактного доступу прокурором не обґрунтовано. При цьому, з огляду на обставини кримінального правопорушення, яке є предметом кримінального провадження, і характеристики цих предметів, вбачається, що отримати та зафіксувати необхідну стороні інформацію (докази) можливо без накладення арешту на це майно та у стислі строки.

На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 170, 309, 395 КПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1