ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1372/24 Справа № 322/1377/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000101 від 22 липня 2023 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Харитонівка Коростишівського району Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 22 липня 2023 року, приблизно о 05 годині 45 хвилин, в світлий час доби, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21074», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині АДРЕСА_2 , зі сторони вулиці Молодіжної в напрямку вулиці Гоголя зі швидкістю, приблизно 60-70 км/год, що перевищує максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту.

В цей час у попутному напрямку, попереду водія ОСОБА_7 , здійснював рух велосипедист ОСОБА_9 .

Під час руху, поблизу будинку АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_7 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушення координації дії, викликаних вживанням алкогольних напоїв, діючи із злочинною недбалістю, маючи об`єктивну можливість бачити велосипедиста ОСОБА_9 , який рухається попереду, заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив, не обрав безпечної дистанції, не дотримуючись вимог Закону України «Про дорожній рух» та пункту 12.3 Правил дорожнього руху, допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ-21074», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на задню ліву частину велосипеда під керуванням велосипедиста ОСОБА_9 .

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги пп. «а» 2.9, п.п. 12.3, 12.4, пп. «б» п. 12.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Невиконання водієм автомобіля «ВАЗ 21074», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді поєднаної тупої травми голови, грудної клітини, верхніх та нижніх кінцівок, яка виразилась переломами кісток скелета (черепу та ребер) та ушкодженнями внутрішніх органів (головного мозку), яка ускладнилась розвитком шоку, від яких ОСОБА_9 загинув на місці події.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок частково скасувати та ухвалити новий згідно з вимогами ст. 69 КК України, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості.

Обвинувачений вважає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він раніше не судимий, має літніх хворих батьків, які потребують допомоги, дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та двох малолітніх дітей. Поряд із цим, суд не врахував, що він є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно та має намір її продовжувати. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що він місце вчинення злочину не залишив, надавав допомогу потерпілому, співпрацював зі слідством, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою та компенсував всі витрати на поховання, а остання просила призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. На переконання обвинуваченого, наведені обставини є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, що дає підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за обставин, встановлених судом, та кваліфікація його дій з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченим не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.

В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 основне та додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі за умови призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся хоча і мають місце, проте не є підставою для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, як і відомості про те, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, вибачився перед потерпілою, компенсував витрати на поховання, а потерпіла не наполягала на суворому покаранні.

Водночас, не дає підстав для пом`якшення відповідальності й те, що обвинувачений є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, а також літніх хворих батьків, які потребують допомоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені обставини існували на час вчинення злочину, проте не були стримуючим фактором належної поведінки обвинуваченого та не завадили його злочинним діям.

Більш того, судом враховано відомості про особу обвинуваченого та призначено останньому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Суд зауважує, що ОСОБА_7 вчинив злочин під час несення військової служби та під час апеляційного розгляду пояснив, що залишив розташування військової частини з власних потреб та сів за кермо усвідомлюючи факт перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, в тому числі, відверте нехтування обвинуваченим Правилами дорожнього руху України, свідоме перебування за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, а також непоправні наслідки у вигляді загибелі людини, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі та за умови призначення додаткового покарання, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4