Справа № 154/1726/23 Провадження №11-кп/802/71/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 червня 2023 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернівці, житель АДРЕСА_1 , з вищою освітою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , не одружений, громадянина України, українець, не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 25.02.2023 по 27.02.2023 включно, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вироком вирішено питання про процесуальні витати, арешт майна та речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 24 лютого 2023 року, близько 23 години 40 хвилин, не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами відповідною категорією «В», керуючи автомобілем марки «BMW X5», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 являється ОСОБА_10 , рухаючись вулицею Ковельська у місті Володимир Волинської області, навпроти будинку № 231 зі сторони центру міста Володимир в напрямку до міста Ковель, всупереч вимогам пунктів 2.3 (б, д), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, (зі змінами та доповненнями), був неуважний під час руху, не стежив за дорожньою обстановкою, завчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не зменшив швидкість транспортного засобу аж до його зупинки з моменту виникнення та виявлення небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась у попутному напрямку по смузі руху автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд на останню.

Окрім того, після вчинення наїзду на пішохода, водій ОСОБА_9 не виконав обов`язки, визначені пунктом 2.10 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для збереження обстановки, не повідомив уповноважені органи про настання події та покинув місце пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді повного розриву атлантоокципітального з`єднання з розривом стовбура головного мозку, закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку з крововиливами під м`яку мозкову оболонку, чисельних саден, синців кінцівок та голови, забійної рани правої кисті, внаслідок отримання яких померла на місці події. Причиною смерті ОСОБА_11 є повний розрив атлантоокципітального з`єднання з розривом стовбура головного мозку, який призвів до розвитку спінального шоку, що і являється безпосередньою причиною смерті потерпілої.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, (зі змінами та доповненнями) а саме:

- згідно з п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- відповідно до п. 2.3 (д) Правил дорожнього руху України не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У поданій апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання з реальним позбавленням волі. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу ОСОБА_9 , оскільки він вперше притягається до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем служби, добровільно та повністю відшкодував завдані збитки, потерпілий просив його суворо не карати, у зв`язку із відсутністю будь-яких претензій, публічно вибачився, батько ОСОБА_9 вважається безвісти зниклим, оскільки не повернувся до розташування роти вогневої підтримки виконуючи бойове завдання. Також вказує на те, що ОСОБА_9 вину визнав повністю, щиро розкаявся, відсутні обтяжуючі відповідальність обставини. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого. Зазначає, що судом не в повній мірі враховано особу ОСОБА_9 , який вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, просив вибачення, відшкодував, як матеріальну, так і моральну шкоду, зобов`язався періодично допомагати. Також ОСОБА_9 є військовослужбовцем, учасником бойових дій. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В запереченні на апеляційні скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховано пом`якшуючі обставини, особу ОСОБА_9 та його поведінку, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування обвинуваченого, захисника та потерпілого, які, кожен зокрема, підтримали апеляційні скарги з викладених у них підстав, думку прокурора, який апеляційні скарги заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ст. 349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Суд першої інстанції правильно встановив ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, який згідно ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, однак необережних, пом`якшуючі обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем служби, потерпілий просив суд суворо не карати обвинуваченого, у зв`язку з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, встановлено, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого та інші обставини саме при вирішенні питання про можливість звільнення останнього від відбуття покарання з випробовуванням на підставі ст.75 КК України.

Перераховані вище обставини, на думку апеляційного суду, є такими, які, в силу ст.75 КК України, дають підстави для звільнення від відбування покарання, , враховуючи конкретні обставини справи.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання з випробовуванням буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_9 , відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 червня 2023 року відносно ОСОБА_9 змінити.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді