ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1102/24 Справа № 207/5696/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

особи, щодо якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Згідно з висунутим обвинуваченням 03 лютого 2023 року приблизно о 20.50 год. ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 знаходилися біля буд. 37 по вул. Дальній в м.Кам`янському, де повз них пройшла потерпіла ОСОБА_11 , яка при собі мала сумочку, вдягнену на плече. В цей час у ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, реалізуючи якийОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_10 , пішли слідом за потерпілою ОСОБА_11 та, коли вона знаходилася біля буд. 22 по вул.Дальній в м.Кам`янському, ОСОБА_12 підійшов до неї зі спини та затулив їй рукою рот, таким чином зупинив рух потерпілої, тобто застосував насилля, яке не є небезпечним для житія чи здоров`я потерпілого, а ОСОБА_10 підійшов до потерпілої з лівого боку та став виривати в неї сумку з майном, яка висіла в неї па лівому плечі. ОСОБА_13 , здійснюючи супротив, міцно тримала сумку та, звільнившись від руки ОСОБА_7 , якою останній закривав їй рот, стала кричати про допомогу. Тоді ОСОБА_10 , діючи повторно, спільно з ОСОБА_7 схопили удвох за сумку та зірвали її з плеча потерпілої, тобто відкрито, в умовах воєнного стану вкрали майно потерпілої ОСОБА_11 , а саме жіночу сумку чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якій знаходився гаманець червоного кольору (матеріальної цінності для потерпілої не представляв), в якому знаходилися грошові кошти в сумі 970 грн. та банківські картки потерпілої, які матеріальної цінності їй не представляють, мобільний телефон РОССО M3 Yellow 4 GB RAM 128 GB ROM imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , вартістю 4 833,33 грн., в якому знаходилася сім карта № НОМЕР_4 (матеріальної цінності для потерпілої не представляє).

Заволодівши викраденим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з місця вчиненн кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди на суму 5 803,33 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, кваліфікуючі ознаки повторність та за попередньою змовою групою осіб. В іншій частині просить ухвалу залишити без зміни.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експертизи ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявив і на теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями емоцій та поведінки, що є юридичним критерієм неосудності, з яким несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст. 24 КК України. Звертає увагу, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону. Вказує на те, що у разі вчинення суспільно небезпечних діянь особою у стані неосудності відповідні діяння не можуть бути кваліфіковані за ознакою повторності та вчинення кримінального правопорушення групою осіб.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Викладене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 26 червня 2019 року у справі №202/5997/17 та від 13 травня 2021 року у справі №204/8241/17.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку судово-психіатричної експертизи № 564 від 21 вересня 2023 року ОСОБА_7 у період часу вчинення інкримінованого йому діяння виявив і на теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значним порушенням емоцій та поведінки і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, за своїм психічним станом у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 скоїв суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність хронічного психічного захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значним порушенням емоцій та поведінки, яке він виявляв в період інкримінованого йому діяння та в даний час виявляє, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період інкримінованого діяння, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на день розгляду провадження судом першої інстанції, тому суд обґрунтовано відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України застосував примусові заходи медичного характеру.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України.

Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі спрямованість умислу дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, спрямованість умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Крім того, слід зазначити, що суд прийшов до помилкового висновку, що ОСОБА_7 , скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров?я потерпілої, повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Статтею 32 КК України передбачено, що повторністю є вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб?єктом кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КК України суб?єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Статтею 26 КК України передбачено, що співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб?єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Також, відповідно до роз?яснень, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб?єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Тому в разі, коли із групи осіб, які вчинили злочин, лише одна особа є суб?єктом злочину, а решта осіб унаслідок неосудності або у зв?язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, чи з інших підстав не можуть бути суб?єктами злочину, дії винної особи, яка за таких обставин притягується до кримінальної відповідальності, не можна розглядати як вчинення злочину групою осіб. Таким чином, у разі вчинення суспільно небезпечних діянь особою у стані неосудності відповідні діяння не можуть бути кваліфіковані за ознакою повторності та вчинення кримінального правопорушення групою осіб.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора підлягають задоволенню, а тому з ухвали суду першої інстанції необхідно виключити посилання на спрямованість умислу ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, кваліфікуючі ознаки повторність та за попередньою змовою групою осіб.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 посилання на спрямованість умислу останнього при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, кваліфікуючі ознаки повторність та за попередньою змовою групою осіб.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4