Справа№751/3836/24
Провадження №1-кс/751/1002/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту шляхом заборони відчуження, у тому числі звернення стягнення, укладання угод купівлі-продажу, міни, дарування, передачі в заставу, розпорядження та передачі іншим особам будь-яким способом, спрямованим на відчуження майна, на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0246 загальною площею 0,1044 га; житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) загальною площею 47,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) загальною площею 108,5 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СУ ГУНП в Чернігівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000409 від 23.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з вересня 2023 року до листопада 2023 року ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи корисливу зацікавленість, з метою вчинення злочину створив та очолив організовану групу, до складу якої, окрім нього, увійшли: начальник паливної групи КЕВ м. Чернігів ОСОБА_6 та начальник паливного складу КЕВ м. Чернігів ОСОБА_7 , члени якої зорганізувалися для спільного зайняття злочинною діяльністю, яка полягала у заволодінні бюджетними коштами, розпорядником яких є КЕВ м. Чернігів у особливо великих розмірах, а саме грошовими коштами, виділеними з бюджету на придбання КЕВ м. Чернігів деревини ДК 021:2015-03410000-7 (дрова паливні з доставкою за адресою Замовника), які необхідно було поставити за адресою: АДРЕСА_3 .

Об`єднані єдиним умислом з розподілом функцій учасників, спрямованих на досягнення спільного плану, відомого всім членам організованої групи, виконуючи відведену кожному роль, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у період з вересня до листопад 2023 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебуваючи за місцезнаходженням КЕВ м. Чернігів за адресою: АДРЕСА_3 , під час виконання умов договорів про поставку № 1019 від 25.09.2023 та №1135 від 14.11.2023, шляхом завищення обсягів поставлених дров паливних, здійснили внесення до офіційних документів, зокрема товарно-транспортних накладних, видаткових накладних та акту приймання завідомо неправдивих відомостей про поставку ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_5 до КЕВ м. Чернігів деревини - дров паливних, у загальному об`ємі 975,9535 м3, які фактично не поставлялись, внаслідок чого заволоділи бюджетними грошовими коштами, які КЕВ м. Чернігів безпідставно перераховано на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 1 628 862,63 грн, що на момент вчинення злочину становило понад 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є особливо великим розміром, тим самим спричинивши матеріальну шкоду державі на вказану суму.

19.04.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191 КК України.

Наявні матеріали кримінального провадження вказують на те, що у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_5 та ОСОБА_8 знаходяться об`єкти нерухомого майна.

З метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, забезпечення можливої конфіскації майна, а також з метою запобігання ризику передачі та відчуження майна, щодо якого подається клопотання, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , яке є об`єктом спільної сумісної власності.

У судове засідання слідчий та прокурор не прибули, слідчий надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_5 , у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, в судове засідання не викликалися, оскільки слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний, інший власник чи їх довірені особи можуть передати або відчужити належне на праві спільної сумісної власності майно на користь третіх осіб, тому повідомлення ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_5 про розгляд у суді клопотання про накладення арешту на їх майно може зашкодити збереженню такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Фіксування судового розгляду клопотання за допомогою технічних засобів, згідно ст. 107 КПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з пп. 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У провадженні СУ ГУНП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000409 від 23.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України.

19.04.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191 КК України, санкція одного з них, а саме: ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належать: земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0246 загальною площею 0,1044 га; житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) загальною площею 47,9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_8 на праві власності належить квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) загальною площею 108,5 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , розмір части 1.

Підозрюваний ОСОБА_5 з 13.08.1988 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, згідно з положеннями ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 67 СК України визначено, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0246 загальною площею 0,1044 га, житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) загальною площею 47,9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 . Відомостей, що дане майно є спільною сумісною власністю саме з підозрюваним ОСОБА_5 , матеріали клопотання не містять.

Також слідчим не обґрунтована належність квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) загальною площею 108,5 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , саме підозрюваному ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником даного майна є ОСОБА_8 , розмір частки 1, поданий для державної реєстрації документ: свідоцтво про право власності від 18.08.2015.

Під час вирішення питання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання про право власності на майно подружжя чи його поділ з виділенням часток, так само не може вирішуватися і питання накладення арешту на певну частину у праві спільної сумісної власності на майно, оскільки такі питання знаходяться поза межами повноважень слідчого судді, визначених кримінальним процесуальним законом.

Крім того, слідчим не обґрунтована можлива причетність до вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , а також те, що належне їй на праві спільної сумісної власності майно придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначена у ч. 5 ст. 170 КПК умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому числі дружини підозрюваного (висновок Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.10.2021 по справі №991/5795/21 (провадження №11-сс/991/583/21 ).

Відповідний висновок узгоджується з практикою ЄСПЛ, який рішенням у справі «Денисова та Мойсеєва проти Росії» (Denisova and Moiseyeva v. Russia) від 01 квітня 2010 року, заява №16903/03, встановив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що спочатку було накладено арешт на майно (а згодом здійснена і його конфіскація) дружини на підставі вироку суду, ухваленого щодо її чоловіка.

Слідчий суддя зауважує, що в даному випадку обмеження права власності добросовісного власника нерухомого майна ОСОБА_8 , яка не має статусу підозрюваної у кримінальному проваджені, шляхом накладення арешту на майно для забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яке може бути призначене у випадку визнання винним її чоловіка ОСОБА_5 , прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, у задоволенні клопотання про накладення арешту слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 175, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене керівником Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий cуддя ОСОБА_1