Справа № 216/7237/14-к
Провадження № 1-кп/216/244/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 кримінальне провадження № 0000655 від 27 липня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, є фізичною особою - підприємцем, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2014 року близько 13.00 год. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «SUBARU LEGASY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з однією пасажиркою ОСОБА_7 , яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні, рухався по сухому асфальтовому покриттю проїзної частини дороги вул. Пожарьского з боку вул. Мерецького в напрямку вул. Піхотинської в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Керуючі вказаним автомобілем, ОСОБА_3 рухався в населеному пункті зі швидкістю не менш ніж 90,3 км/год., чим порушив вимоги пунктів 12.4 і 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. При цьому ОСОБА_3 не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, яка б дозволила йому контролювати рух автомобіля й безпечно керувати ним, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (підпункти «б», «д»), 12.1 Правил дорожнього руху України.

Унаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, дотримання яких було необхідною й достатньою умовою для запобігання пригоди, водій ОСОБА_3 , рухаючись зі значним перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості, втратив контроль над рухом керованого ним автомобіля марки «SUBARU LEGASY» і допустив його виїзд за межи лівого краю проїзної частини дороги з послідуючим наїздом передньою частиною автомобіля на дерево, що росло біля лівого узбіччя поблизу будинку АДРЕСА_3 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_7 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 19 серпня 2014 року № 1500 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки, закритої травми шиї з розривом трахеї та закритої внутрішньочерепної травми з крововиливом під оболонки головного мозку, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Від отриманих у цій ДТП закритої внутрішньочерепної травми з забоєм головного мозку та крововиливу під оболонки головного мозку, що ускладнилася набряком головного мозку, пасажирка ОСОБА_7 померла.

Між порушенням водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пункту 12.1 ПДР України, та наслідками у вигляді спричинення смерті постраждалої ОСОБА_7 є прямий причинний зв`язок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю й дав суду такі показання. 27 липня 2014 року о 13.00 год. він їхав на автомобілі «SUBARU LEGASY» разом з ОСОБА_7 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, на турбазу з боку автовокзалу. У районі Гданцівки, ближче до мікрорайону ОСОБА_8 , він не впорався з керуванням автомобіля та вилетів з траси в розташоване на узбіччі дерево. Після цього автомобіль загорівся, його з ОСОБА_7 витягнули з автівки та відвезли до лікарні, де за 9 днів остання померла внаслідок отриманих у ДТП травм. З якою саме швидкістю він рухався на автомобілі безпосередньо перед пригодою він уже не пам`ятає. З померлою ОСОБА_7 він перебував у фактичних шлюбних відносинах і вони мали великі плани на майбутнє, тому для нього це була дуже важка втрата близької йому людини, про що він жалкує до теперішнього часу. Після його видужання та виписки з лікарні він неодноразово пропонував батькам загиблої свою допомогу, а також надав потерпілому ОСОБА_5 20 000 доларів США на відшкодування завданої шкоди. Водночас обвинувачений зазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно та відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається та активно сприяв розкриттю злочину, критично ставиться до скоєного й засуджує свій вчинок, висловлює жаль і шкодує з приводу вчиненого, вибачився перед потерпілими та відшкодував їм завдану шкоду, у зв`язку з чим суворо його не карати.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що померла внаслідок ДТП ОСОБА_7 була його дружиною. Конкретні обставини цієї пригоди йому невідомі, дізнався про них він уже згодом. Дійсно обвинувачений ОСОБА_3 декілька разів підходив до нього та вибачався, а також брат останнього передавав йому гроші на відшкодування шкоди, але яку саме суму не пам`ятає. Цивільний позов він не заявляв, оскільки будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого не має. Покарання останньому потерпілий просив призначити на розсуду суду.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву, в якій просила провести судовий розгляд за її відсутності та призначити обвинуваченому суворе покарання.

Потерпілий ОСОБА_10 відповідно до наданої суду потерпілим ОСОБА_5 копії свідоцтва про смерть помер 17 жовтня 2021 року.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілої ОСОБА_9 .

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та беззаперечну згоду всіх присутніх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілого та обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу останнього, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення, форми вини та інших обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи безумовно визнавав усі обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченнямдоведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 зач. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,раніше не судимий, є фізичною особою - підприємцем, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебував і не перебуває.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 вибачився перед потерпілими, неодноразово пропонував їм свою допомогу та добровільно відшкодував останнім завдану шкоду, у зв`язку з чим потерпілі будь-яких претензій до обвинуваченого не мають.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, наслідки у виді загибелі потерпілої та необережну форму вини щодо таких наслідків, спосіб та обстановку вчинення злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного, який повністю та беззаперечно визнав свою винуватість, вибачився перед потерпілими й добровільно відшкодував останнім завдану шкоду, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність судимостей, наявність роботи та родини, не перебування на обліках, позитивні характеристики за місцем роботи та місцем мешкання, наявність двох пом`якшуючих обставин і відсутність обтяжуючих обставин, відсутність у потерпілих будь-яких претензій до обвинуваченого, а також висловлені потерпілими думки щодо призначення покарання обвинуваченому.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

При цьому, зважаючи на характер, ступінь тяжкості та необережність вчиненого діяння, перед і пост кримінальну поведінку обвинуваченого, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, має родину, постійне місце роботи та проживання, де характеризується виключно позитивно, на обліках не перебуває, безумовно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину та активно сприяв його розкриттю, дійсно щиро розкаявся, критично ставиться до скоєного, висловлює жаль і шкодує з приводу вчиненого, вибачився перед потерпілими, пропонував їм свою допомогу та добровільно відшкодував останнім завдану шкоду, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та із достатньою переконливістю свідчить про позитивну перебудову його свідомості й реальну можливість виправлення без відбування призначеного покарання, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення з випробуванням, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення.

Разом з тим суд не вбачає достатніх підстав для незастосування до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки порушення останнім Правил дорожнього руху призвело до невідворотних наслідків у виді смерті потерпілої, а також обвинувачений вчинив злочин, спрямований проти безпеки дорожнього руху, який стосується інтересів не лише потерпілої сторони, а й усіх учасників дорожнього руху. Отже, зазначені обставини свідчать про те, що незастосування до ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

При призначенні вказаного покарання ОСОБА_3 суд також враховує тривалість судового провадження й практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільні позови в кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави 393 грн 12 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експерта.

ОбранийОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки «SUBARU LEGASY» з реєстраційним номером НОМЕР_1 ,- вважати повернутим законному володільцю (а.к.п. 24);

- решту речових доказів і документів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 393 (триста дев`яносто три) грн 12 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1