Справа № 128/436/24
ВИРОК

Іменем України

09 травня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.09.2023 за № 0001306, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області, громадянина України, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , освіта середня, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

02.09.2023 близько 22 год 42 хв водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Миру в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області, зі сторони вул. Шкільної, в районі будинку АДРЕСА_2 , не вів транспортний засіб якомога ближче до правого краю проїзної частини, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, безпідставно виїхав на смугу зустрічного руху, в момент об`єктивної появи в полі його зору велосипедиста ОСОБА_4 , який рухався по належній смузі в зустрічному напрямку на велосипеді типу «Україна», не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останнього. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №889 від 06.12.2023, отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкрита черепно-мозкова травма перелом кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку, субдуральна гігрома правої лобової частки, перелом задньої стінки правої гайморової пазухи, множинні забійні рани і садна волосяної частини голови та обличчя, гематотимпанум; закрита травма грудної клітки; закрита травма живота; рвана рана правої гомілки, садно лівого коліна, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки перелом кісток склепіння та основи черепа являлися небезпечними для життя в момент заподіяння.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №CE-19/102-23/21473-1Т від 15.12.2023, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Renault Laguna» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 , з технічної точки зору, регламентувались вимогами п.п. 11.1, 12.2 Правил дорожнього руху України; дії велосипедиста ОСОБА_4 вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної пригоди величина безпечної швидкості руху автомобіля «Renault Laguna» (номерний знак НОМЕР_1 ) визначається рівною не більше 74.3-79.3 км/год. Швидкість руху велосипедиста становила близько 20.0 км/год. Покази водія ОСОБА_5 в частині розташування передньої частини керованого автомобіля «Renault Laguna» на відстані 8.1 м від місця зіткнення в момент зміни напрямку руху велосипедистом технічно-недостовірні. Покази велосипедиста ОСОБА_4 в частині прямолінійного руху до моменту зіткнення транспортних засобів являються технічно-достовірними. В ситуації, яка склалася, формально технічна можливість попередження зіткнення з автомобілем «Renault Laguna» у велосипедиста ОСОБА_4 полягала у виконанні ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. У випадку, коли зустрічний транспортний засіб до моменту зіткнення не гальмувався, питання про технічну можливість у водія, що рухається по своїй смузі руху, попередити зіткнення шляхом гальмування втрачає сенс, так як ні зниження швидкості, ні зупинка транспортного засобу не виключала можливості зіткнення. В діях водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність п. 11.1 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях велосипедиста ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. За вищевикладених обставин водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.2, 10.1, 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що: п. 1.2 «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»; п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 11.1 «Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, а за їх відсутності самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними»; п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об?їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу». Порушення вимог п.п. 10.1, 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні 08.05.2024 обвинувачений ОСОБА_5 винуу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі. Суду надав показання, що 02.09.2023 десь о 22 год 42 хв в АДРЕСА_3 він їхав автомобілем марки «Renault Laguna» ближче до правого краю проїзної частини. Побачив велосипедиста, хотів уникнути з ним зіткнення, тому виїхав на ліву сторону, але уникнути зіткнення не вдалося. Він визнає, що порушив Правила дорожнього руху, зазначені в обвинувальному акті. Після проходження медичної експертизи поїхав у лікарню, яка розташована в АДРЕСА_1 , і постійно там знаходився з потерпілим, оплачував усе необхідне потерпілому лікування. Завдану шкоду (матеріальну та моральну) потерпілому відшкодував у повному обсязі. Просив вибачення у потерпілого. Злочин вчинив з необережності. У вчиненому розкаюється.

В судовому засіданні 08.05.2024потерпілий ОСОБА_4 суду надав показання, що зіткнення з транспортним засобом, яким керував обвинувачений ОСОБА_5 , сталося в смузі руху, по якій він рухався. Що було після зіткнення, він не пам`ятає, оскільки втратив свідомість, отямився уже в лікарні. Йому відомо, що в лікарні за все розраховувався обвинувачений. ОСОБА_5 відшкодував йому завдану моральну та матеріальну шкоду, претензій до нього не має. Просить застосувати до обвинуваченого найм`якше покарання.

Прокурор під час судових дебатів просив визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі статті 75 КК України просив звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, та покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки, визначені ч. 1 ст. 76 КК України. Також просив стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 5139,84 грн, скасувати арешт на речові докази, речові докази повернути власникам.

Потерпілий ОСОБА_4 під час судових дебатів просив звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судових дебатів просив застосувати до нього найм`якше покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він займається волонтерською діяльністю, постійно сам возить усе необхідне військовим, які знаходяться в зоні бойових дій.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 під час судових дебатів просив під час призначення обвинуваченому покарання врахувати обставини, встановлені під час судового розгляду, а саме: позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, потерпілому шкода відшкодована, порушення Правил дорожнього руху було ненавмисним. Просив призначити покарання із застосуванням статті 75 КК України та не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого, процесуальних витрат та речових доказів. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом установлено, що під час досудового розслідування дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, характеризується позитивно, займається волонтерською діяльністю ЗСУ, неодружений, раніше несудимий.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не має, завдану шкоду йому відшкодовано у повному обсязі, просив звільнити обвинуваченого від покарання, позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає, що ОСОБА_5 не представляє підвищену суспільну небезпеку, його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення з приміненням ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами першою та другою та 2 ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

При вирішенні питання щодо доцільності призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує характер та обсяг допущених порушень Правил дорожнього руху, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, їх наслідки, вчинений ним злочин відноситься до категорії необережних, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що обвинувачений після вчиненої ДТП надав допомогу потерпілому, повністю відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, суд також враховує позицію потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не має, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 займається волонтерською діяльністю, безпосередньо здійснює виїзди на бойові позиції, для яких є необхідність у використанні транспортного засобу, а призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить його можливості займатися волонтерською діяльністю. Таким чином, суд не вбачає необхідності у застосуванні до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання; рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування; рішення про призначення неповнолітньому громадського вихователя; рішення про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; рішення про цивільний позов; рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень; рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; рішення про відшкодування процесуальних витрат; рішення про винагороду викривачу; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження ; порядок отримання копій вироку та інші відомості; рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. Якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений. Якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75-79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого, особа, на яку за її згодою або на її прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 165 КВК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2023 накладено арешт на речові докази, який слід скасувати.

Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

З обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню (висновок експерта №СЕ-19/102-23/15724-ІТ від 06.10.2023 на суму 1195,00 грн, висновок експерта №СЕ-19/102-23/17511-ІТ від 11.10.2023 на суму 1673,00 грн, висновок експерта №СЕ-19/102-23/21473-ІТ від 15.12.2023 на суму 2271,84 грн) в загальній сумі 5139,84 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не застосовувались, клопотання про їх застосування до суду не надходили.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2023 на майно, а саме: автомобіль марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та перебував під керуванням ОСОБА_5 , та велосипед чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 та велосипед чорного кольору, які поміщено на майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів, повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 5139 (п`ять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 84 коп.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_9