КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/2876/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3011/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борівське, Сєверодонецького району, Луганської області, українця, громадянина України, середньо-спеціальною освітою, працюючого на посаді керівника робітничої ланки в БЗБК "ALPI", одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ Броварського РУП ГУНП в Київської області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000844 від 24.03.2024 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто з 22 березня 2024 по 20 травня 2024 до 16.00 годин 30 хвилин включно, без визначення застави.

У клопотанні підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим.

Апелянт вказує, що підозрюваний ОСОБА_7 до моменту затримання мав постійне місце мешкання, де мешкав разом з цивільною дружиною та малолітньою донькою. Крім того, раніше до підозрюваного не застосовувалось жодного більш м`якого запобіжного заходу, який він міг би порушити або не виконати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Також апелянт звертає увагу на те, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений.

Апелянт вказує на те, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що слідчим відділом Броварського РУП ГУНП в Київської області, за процесуального керівництва Броварської окружної прокуратури Київської області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 1000844 від 24 березня 2024 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 березня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , звернув свою увагу на ОСОБА_10 , який проходив поблизу вказаного будинку, після чого у останнього виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Того ж дня, приблизно о 23 годині 30 хвилини, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє на всій території України до цього часу, реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою відкритого заволодіння майном, підійшов до ОСОБА_10 , де наніс останньому кулаком правої руки один удар в область обличчя та після втрати рівноваги ОСОБА_10 , дістав своєю рукою із кишені куртки потерпілого гаманець з грошовими коштами в сумі 1500 гривень, після чого наніс ще декілька ударів в обличчя потерпілого, після яких дістав своєю рукою із кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Хіаоті» моделі «Яесіті» білого кольору та пішов у невідомому напрямку.

Своїми умисними, протиправними, незаконними діями ОСОБА_7 завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_10 , заволодівши належним останньому майном, а саме мобільним телефон марки «Хіаоті» моделі Лесіті» білого кольору та гаманцем з грошовими коштами 1500 гривень, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану.

24.03.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

25.03.2024 старший слідчий СВ Броварського РУП ГУНП в Київської області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідча вказала, що наявні ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та в разі застосування менш суворого запобіжного заходу неможливість їх запобігання.

Крім того, слідча зазначила, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: заявою потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , довідкою КНП «ББКЛ», протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України, постановою про визнання та приєднання до матеріалів досудового розслідування речових доказів, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , повідомленням про підозру ОСОБА_7

25.03.2024 ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської областівказане клопотання слідчої задоволено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто з 22 березня 2024 по 20 травня 2024 до 16.00 годин 30 хвилин включно, без визначення застави.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостоюта восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (рішення у справі «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» п. 88).

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Це підтверджено дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, долученими до клопотання, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу, з метою здійснення подальшого розслідування.

Крім того, всупереч твердженням апелянта, слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слідчий суддя врахував встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, на переконання слідчого судді та з чим погоджується і колегія суддів, підозрюваний ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини вчинення кримінального правопорушення та обставин, необхідних для встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі, інформацію щодо часу місця та обставин подій, які відбувались під час вчинення злочину та мають значення, які не відомі органу досудового розслідування.

Слідчий суддя прийняв рішення на основі доведених органом досудового розслідування та прокурором обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що слідчий суддя, на даному етапі провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи наявна причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема вік, його соціальні зв`язки, сімейний стан, а саме, що останній одружений та має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також враховуючи, що він працює на посаді керівника робітничої ланки в БЗБК "ALPI", неодноразово судимий, разом з цим, підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Крім того, на даній початковій стадії досудового розслідування підстави для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, як того просить сторона захисту, відсутні, з огляду на інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, не є такими, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Таким чином, зазначені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого суддіБроварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4