Справа № 306/762/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/273/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2024 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів до 22 червня 2024 року без внесення застави.

Строк дії ухвали встановлено до 22 червня 2024 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Свалявського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст.263 КК України строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі особливо тяжкого, провина обвинуваченого на думку сторони обвинувачення підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами, на даний час ризики продовжують існувати, вони не зменшилися до тієї міри, щоби їм можливо було запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу. Зокрема, існує ризик переховування ОСОБА_6 від суду, оскільки злочин за ч. 3 ст. 258 КК України, який інкримінується йому, є особливо тяжким і у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у його вчиненні можливе призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років або довічне позбавлення волі. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, що доводиться характером та обставинами вчинення злочинів, які йому інкримінуються. Просив продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд врахував тяжкість злочину, зокрема, згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 258 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не зменшились на даний час, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків. Тому суд, прийшов до переконання про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу та продовжив йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами. На переконання апелянта, прокурор не обґрунтував необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду та від органів досудового розслідування, оскільки досудове розслідування завершено, обвинувальний акт передано суду на розгляд, разом з тим переховування від суду неможливе, так як обвинувачений прикутий до ліжка, переніс два інсульти, паралізований, не здатний повертатися самостійно навіть лежачи, медичну допомогу в потрібному йому обсязі і реабілітацію не отримує. Крім того прокурор не зазначив, яким способом обвинувачений може впливати на свідків, потерпілих, що вказує на нереальність такого ризику як вплив на свідків. Зазначає, що незважаючи на клопотання захисника про розгляд клопотання прокурора одночасно з клопотанням захисника про поміщення обвинуваченого в лікарню, суд спочатку розглянув клопотання прокурора і не врахував документи про стан здоров`я обвинуваченого, які долучалися до клопотання захисника, що призвело до неврахування характеризуючи обвинуваченого відомостей під час розгляду питання продовження запобіжного заходу, оскільки зазначені документи про здоров`я підзахисного підтверджують, що ризики заявлені прокурором є лише припущеннями. Захисник просить суд при вирішенні клопотання врахувати практику ЄСПЛ, а саме: «Клішин проти України» від 23.02.2012; «Луценко проти України» від 03.07.2012; «Колесін проти Росії» від 28.11.2017 та інші. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 - відмовити.

Апеляційна скарга розглядаються за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності сторін, апеляційний суд бере до уваги, що: останні належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали; і від обвинуваченого не надходило клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, промову прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (за ч. 3 ст. 258 КК України позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, які ще на даний час не всі допитані, та необхідністю проведення судового розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показів, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Відхиляючи доводи апелянта у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими та правильними.

Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Тож, перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, стан його здоров`я, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. До того ж обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі судді під час розгляду клопотання і такі враховані при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу та не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

При цьому колегією суддів враховується і те, що положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.

При цьому, відповідних доказів, які б підтверджували факт наявності у обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, матеріалами судового провадження не встановлено. Стороною захисту не надано жодних відомостей про неможливість перебування за станом здоров`я ОСОБА_6 під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких би достовірно вказувалось на те, що обвинувачений з огляду на захворювання не може триматися під вартою матеріали судового провадження не містять, а наявна в матеріалах справи відповідь начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я» носить рекомендаційний характер та не є тим документом, який засвідчує факт неможливості подальшого перебування ОСОБА_6 під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_6 і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави уважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Апеляційним суд бере до уваги аргументи, які наведені захисником обвинуваченого у апеляційній скарзі, проте в даному конкретному випадку колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому враховується і те, що ч. 1 ст. 176 КПК України встановлює такі альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. Найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Колегія суддів констатує, що крім наявної обґрунтованої підозри, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідатиме характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а встановлені ризики є дійсними та триваючими.

Крім того, за правилами ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже вказані обставини виключають можливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

У зв`язку з наведеним, підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 22.06.2024 включно, без внесення застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді