Справа №950/1871/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/648/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 950/1871/23 за апеляційною скаргою захисника на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 20.09.2023, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок суду та на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК, оскільки суд дійшов необгрунтованого висновку про відсутність пом`якшуючих покарання обставин та неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Крім того, право обвинуваченого на захист порушено, а показання свідків та документи є неналежними і недопустимими доказами.

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 20.09.2023 ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки

Згідно вироку, ОСОБА_8 , перебуваючи на військовому обліку рядових у ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи придатним до військової служби, не маючи підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та отримавши повістку, в якій вказана дата та час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки у військову частину о 10 год. 00 хв. 27.06.2023, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від призову на військову службу під час загальної мобілізації, в особливий період, без поважних причин не прибув для відправки на проходження військової служби по мобілізації до військової частини, чим ухилився від загальної мобілізації.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

На підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 , а саме: показання свідка ОСОБА_11 , згідно яких обвинуваченому 24.06.2023 було вручено повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки у військову частину та роз`яснено наслідки ухилення від мобілізації, проте він 27.08.2023 для відправки до війська не з`явився та причин неявки не повідомив; показання свідка ОСОБА_12 , згідно яких вона у 2022 р. вона виконувала обов`язки голови ВЛК, яку 22.09.2022 проходив обвинувачений. Вона затверджувала висновок комісії щодо ОСОБА_8 , який хоч і має деякі захворювання, але є придатним для військової служби; показання свідка ОСОБА_13 , згідно яких обвинуваченого розшукували по населеному пункту з метою вручення повістки; копію рапорту, згідно якого 27.06.2023 ТВО начальника відділення мобілізаційної роботи заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 повідомив свого керівника, що ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за неприбуття на відправку для проходження військової служби по мобілізації 27.06.2023, не з`явився на відправку до військової частини; копію розписки, згідно якої обвинувачений 24.06.2023 отримав повістку про явку до війська в складі команди на 10:00 год. 27.06.2023; копію списку військовозобов`язаних, згідно якого 27.06.2023 ОСОБА_8 не з`явився на відправку до військової частини; копію довідки військово-лікарської комісії № 869 від 26.06.2023, згідно якої обвинувачений визнаний придатним до військової служби.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Диспозицією ст. 336 КК передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об`єкт правопорушення в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, ЗСУ, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення встановлений законом порядок комплектування ЗСУ (інших формувань). Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ та інших формувань на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних сил чи інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети уникнути самого призову за мобілізацією.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, встановив, що поведінка обвинуваченого беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.

Так, за встановлених обставин, ОСОБА_8 , будучи придатним до військової служби, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитися о 10:00 год. 27.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження військової служби у зв`язку із призовом за мобілізацією, на особливий період, без поважних причин не з`явився за викликом. Вказане свідчить про наявність умислу в діях ОСОБА_8 уникнути самого призову за мобілізацією.

Судом першої інстанції обгрунтовано не взяті до уваги доводи обвинуваченого щодо поважності причин його неявки на збірний пункт РТЦК та СП через відсутність коштів, оскільки чинним законодавством встановлено ряд поважних причин, за яких громадяни України можуть не з`явитися до ТЦК, за наявності підтверджуючих документів, а саме: смерть близького родича, хвороба або необхідність догляду за хворими близькими родичами, здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття, потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю та складання іспитів у ВНЗ.

Зазначена обвинуваченим причина не може визнаватись поважною, а будь яких інших доказів, які б підтверджували поважність причин не з`явлення обвинуваченого, не додано. При цьому не встановлено, що обвинувачений повідомляв чи хоча б намагався повідомити РТЦК та СП про те, що він не має грошових коштів, необхідних для того, щоб з`явитися для відправки у військову частину, що об`єктивно б свідчило про відсутність у нього умислу на ухилення від мобілізації.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення права обвинуваченого на захист є безпідставними, оскільки участь захисника в даному кримінальному провадженні не є обов`язковою. Крім того, як під час досудового розслідування, так і судового провадження обвинуваченому роз`яснювалися його права, зокрема мати захисника, але таким правом, в тому числі шляхом залучення захисника за рахунок держави, він не скористався.

Не змінює факту вчинення злочину, не впливає на кваліфікацію дій та не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності твердження сторони захисту відносно того, що свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях повідомляв про те, що він є співробітником «Лебединського військкомату», про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 27.08.2023, хоча на повістці адресою прибуття вказано м. Лебедин, а дата 27.06.2023, оскільки, суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах, досліджених в процесі судового розгляду, а ті розбіжності, на які посилається сторона захисту є несуттєвими та такими, що не впливають на встановлення істини у справі, ґрунтуються на вільному тлумаченні показань свідків та матеріалів кримінального провадження.

Показання вказаного свідка не надані ним з чужих слів, оскільки останній повідомив обставини, які стали йому відомі на підставі письмових документів та у зв`язку із займаною ним посадою ТВО начальника відділення мобілізаційної роботи заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Показання свідка ОСОБА_12 підтверджують ту обставину, що обвинувачений проходив ВЛК і був визнаний придатним, що узгоджується із відповідною довідкою № 869 від 26.06.2023, а та обставина, що після проходження ним ВЛК минуло 6 місяців, жодним чином не впливає на об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, тому відповідні доводи апеляційної скарги також є неприйнятними.

З аналогічних підстав є необгрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість показань свідка ОСОБА_13 .

Не можуть бути прийнятими і до уваги доводи апеляційної скарги в тій частині, що повідомлення про кримінальне правопорушення та повістка, а відповідно і розписка на ім`я ОСОБА_8 , є недопустимими доказами через те, що підписані не уповноваженою особою.

Так, згідно ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, ІНФОРМАЦІЯ_5 , областей, міст Києва та Севастополя.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», положеннями ч. 3 ст. 22 якого визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_6 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

В силу п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від ІНФОРМАЦІЯ_6 є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п. 79 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» районні (міські) ІНФОРМАЦІЯ_6 : повідомляють органам досудового розслідування про факти, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення громадянами, які ухиляються від військового обліку або навчальних та спеціальних зборів, призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У цій справі працівники територіального центру, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснили оповіщення обвинуваченого про виклик за розпорядженням їх керівника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , що свідчить про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів ОСОБА_8 , який ухилився від військової служби, про що було повідомлено орган досудового слідства. При цьому відсутні підстави вважати, що ІНФОРМАЦІЯ_7 не є районним ІНФОРМАЦІЯ_6 у розумінні Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Не підлягає задоволенню апеляційна скарга і в частині про можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК.

Зокрема, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування (ст. 74 і 75 КК). Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених (засуджених), запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими (засудженими), так і іншими особами.

З огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

Враховуючи особу обвинуваченого, наявність інших обставин кримінального провадження згідно вимог КК, колегія суддів приходить до переконання про недоцільність звільнення ОСОБА_8 від реального відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, оскільки відмова від захисту Батьківщини свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтовано висновку про те, що в цьому провадженні щире каяття обвинуваченого носить формальний характер і не може бути визнане обставиною, яка пом`якшує його покарання, оскільки окрім визнання особою лише очевидного факту вчинення кримінального правопорушення, розкаяння передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків правопорушення, намаганні відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_8 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Колегія суддів враховує, що відповідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави, Захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК.

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, а саме призначення йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 336 КК, або ж переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції цієї норми закону, колегією суддів також не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні відсутні жодні пом`якшуючі покарання обставини, які з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 20.09.2023 відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4