Номер провадження: 11-сс/813/615/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваної - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2024 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, завідуючої Амбулаторією №3 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001126 від 23.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2024 року задоволено клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги, до 21.05.2024 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази) про обґрунтованість пред`явленої підозри та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати підозрюваній запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що

- ризики, заявлені слідчим не підтверджені жодними доказами; судом не враховано особу підозрюваної, а саме наявність соціальних зв`язків, зокрема наявності у неї родини, постійного місця проживання, віку та стану здоров`я;

- слідчий суддя не врахував того, що підозрювана не має на меті ухилятись від досудового розслідування та суду.

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваної та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог процесуального закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Відповідно до клопотання у провадженні СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001126 від 23.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України.

21.03.2024 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується підприємством, і який надає права або звільняє від обов`язків; підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується підприємством, і який надає права або звільняє від обов`язків, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_9 слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити інкримінований йому злочин. Сторона захисту обґрунтованість підозри не оскаржує.

Разом з тим, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваної апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_9 на даний час підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, за вчинення інкримінованого злочину їй може бути призначене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, остання, перебуваючи без нагляду, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що підозрюваний, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, прокурором також доведено ризик того, що підозрювана ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення злочину, які наразі не виявлені органом досудового розслідування, в тому числі кліше печаток та штампів різних медичних закладів, розташованих на території Одеської територіальної громади, а тому наявний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді щодо існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваною ОСОБА_9 на свідків в рамках даного кримінального провадження.

Так, колегією суддів враховано, що зокрема показами свідків у даному кримінальному провадженні на теперішній час у тому числі обґрунтовується пред`явлена ОСОБА_9 підозра, також, підозрювана ОСОБА_9 може незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки у зв`язку з врученням підозрюваній копій матеріалів, остання володіє інформацією про місце проживання та іншими контактними даними вказаних осіб. Крім того, у вчиненні злочину підозрюються також прямо підпорядковані ОСОБА_9 співробітники КНП «ЦПМСД №3» ОМР, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а ОСОБА_9 , займаючи керівну посаду та використовуючи свій службовий авторитет може примушувати інших підозрюваних до викривлення показів та надання органу досудового розслідування недостовірної інформації.

Доводи захисника про можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період часу, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки та запобігти існуючим ризикам.

Апеляційний суд враховує доводи захисника про те, що підозрювана є особою пенсійного віку, має місце реєстрації та місце проживання, раніше не судима та має хронічні захворювання, однак вказані обставини не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу підозрюваній.

Щодо доводів сторони захисту про те, що цілодобовий домашній арешт позбавляє підозрювану на належну медичну допомогу, колегія суддів звертає увагу на те, що ані підозрюваною ані її захисниками не надано суду відомостей про відмову слідчого у наданні дозволу на звернення за медичною допомогою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваної і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування до підозрюваної цілодобового домашнього арешту.

Окрім того, доцільність необхідності продовження застосовного запобіжного заходу буде перевірена через короткий проміжок часу.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2024 року, відносно ОСОБА_9 , підозрюваної у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001126 від 23.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4