Провадження №1-кс/760/8653/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника майна ОСОБА_3 , поданого в її інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0001082 від 04 листопада 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернулася в її інтересах до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт нерухомого майна, накладений в рамках кримінального провадження №0001082 від 04 листопада 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року у справі №760/20263/19, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: нежитлове приміщення 732/1, загальною площею (кв.м): 67.7, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000).

В обґрунтування клопотання зазначила, що 18 липня 2019 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/20263/19 було накладено арешт на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , зокрема й на нежитлове приміщення 732/1, загальною площею (кв.м): 67.7, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000).

Станом на сьогоднішній день, після спливу чотирьох років з моменту накладення арешту на нерухоме майно та майже семи років з моменту відкриття кримінального провадження №0001082, арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_3 є чинним.

В свою чергу, ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0001082 щодо можливих неправомірних дій ТОВ «Альфа-капітал-буд» не є підозрюваною чи обвинуваченою, а являється третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт (добросовісний набувач).

Вважає, що застосування заходу у вигляді арешту нерухомого майна, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , є необґрунтованим, зважаючи на наступне.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Вказує, що відповідно до ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто з 04 листопада 2016 року до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Отже, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001082 вже сплив.

Вважає, що на даний час накладення та існування арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 є втручанням держави, що не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призводить до невиправданого обмеження права власності ОСОБА_3

02 жовтня 2023 року до слідчого судді надійшли заперечення прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , в яких вказала, що постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №9 від 31 травня 2019 року вказані у клопотанні об?єкти нерухомого майна визнані речовими доказами в кримінальному провадженні №0001082 від 04.10.2016 року, оскільки зазначені об?єкти нерухомості є предметами, що були об?єктами кримінально протиправних дій. За таких обставин, вважає ухвалу слідчого судді від 18 липня 2019 року законною, обґрунтованою та такою, яка не підлягає скасуванню.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій вказав, що підтримує подане клопотання в повному обсязі, просить його задовольнити, а судове засідання проводити без його участі.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування в рамках досудового розслідування, внесеного 04 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001082, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.109 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м Києва від 14 травня 2021 року у справі №760/10750/19 було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна у вигляді заборони їх відчуження, зокрема на приміщення 732/1, загальною площею (кв.м): 67.7, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000).

Представник власника майна, звернувшись до слідчого судді з указаним клопотанням, вважає, що арешт накладений необґрунтовано та відпала потреба у його застосуванні, а тому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м Києва від 18 липня 2019 року у справі №760/10750/19 у кримінальному провадженні №0001082 від 04 листопада 2016 року, на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: нежитлове приміщення 732/1, загальною площею (кв.м): 67.7, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000).

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Так, при вирішенні питання про накладення арешту на майно 18 липня 2019 року слідчий суддя погодився із заявленою прокурором необхідністю накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вказані об`єкти нерухомого майна є предметами, що були об`єктами кримінально-протиправних дій.

Водночас, положення кримінального процесуального закону не визначають переліку обставин, які дозволяють констатувати, що відпала потреба у застосуванні арешту майна, - як засобу забезпечення кримінального провадження. Однак логічне тлумачення відповідної норми, - дає підстави зробити висновок, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Прокурор в поданих до суду запереченнях заперечувала проти скасування арешту на майно, проте не зазначила, у чому полягає необхідність подальшого арешту на майно.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 року, заяви №№7151/75; 7152/75, серія А, №52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Слідчим суддею з матеріалів клопотання та доданих до нього документів встановлено, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001082 триває з 2016 року щодо можливих неправомірних дій ТОВ «Альфа-капітал-буд». Обставин, що б свідчили, що ОСОБА_3 , яка є власником майна, набула статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, не встановлено.

Таким чином, враховуючи викладене та, оскільки відсутні підстави вважати, що приміщення 732/1, загальною площею (кв.м): 67.7, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000) отримане у власність ОСОБА_3 незаконними діями з її боку, то безпідставними і надмірними є будь-які обмеження, застосовані до її права власності.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 належним їй на праві власності майном, а також про відсутність правомірних підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З огляду на наведене, необхідно скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року у справі №760/10750/19 у кримінальному провадженні №0001082 від 04 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, на частину майна, а саме на: приміщення 732/1, загальною площею (кв.м): 67.7, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000), оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт у виді заборони відчуження, який накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року у справі №760/10750/19 у кримінальному провадженні №0001082 від 04 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, на майно - приміщення 732/1, загальною площею (кв.м): 67,7, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду міста Києва ОСОБА_1