ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника

власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно (кримінальне провадження № 0000372),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 . Вказаною ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, а саме на: Мобільний телефон марки «Iphone 8+» червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , без сім-картки, який поміщено до спеціального пакету № ICR 0179217, власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max» у силіконовому чохлі чорного кольору під захисним кодом, який поміщено до спеціального пакету № ICR 0179216, власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Банківські картки Приватбанк Visa Універсальна № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ; Монобанк Visa № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ; ПУМБ Visa № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ; А-Банк Visa № НОМЕР_9 , які упаковано до спеціального пакету № ICR 0179245; Ноутбук марки «HP Pavillion dv9500» серійний номер НОМЕР_10 , який упаковано до спеціального пакету № QYH 0014303; Мобільний телефон марки «HTC», марки «Iphone» модель НОМЕР_11 , мобільний телефон марки «Lenovo» IMEI1: НОМЕР_12 , IMEI2: НОМЕР_13 , які на момент вилучення не вмикались та поміщено до спеціального пакету № ICR 0179241; Планшет марки «Nexus» з ідентифікуючим номером НОМЕР_14 , який на момент вилучення не вмикався та який поміщено до спеціального пакету № ICR 0179244; Роутер марки «tp-link» модель TL-WR840N (RU), серійний номер 508 та блок живлення до нього модель Т090060-2С1, які поміщено до спеціального пакету № PSP 2250117, з позбавленням можливості відчужувати, користуватись, розпоряджатись вказаним майном.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що матеріалами провадження доведено наявність обґрунтованих підстав для накладення арешту на вищевказані предмети, які є доказами в кримінальному провадженні, також це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.ст.98, 167 КПК України, а тому є необхідність у їх збереженні шляхом накладення арешту.

Не погодившись з оскарженою ухвалою, представник власників майна оскаржує її з мотивів незаконності, необґрунтованості та невідповідності вимогам КПК України. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та кримінального провадження і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин.

Апелянт вважає, що при розгляді клопотання про арешт майна слідчим не було надано належних доказів на підтвердження можливості використання вказаного вище майна як доказу у кримінальному провадженні та не вмотивовано розумності і співмірності обмеження права власності з завданнями кримінального провадження.

Враховуючи вказане вище, представник власників майна просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, представника власників майна, який підтримував апеляцію і просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у клопотанні про накладення арешту на майно, прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу і просила судове рішення залишити без змін, пояснення слідчого, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з приписами п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги закону дотримані.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписи ч.2 ст.131 КПК України визначають, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина третя вказаної статті передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під 0000372 від 26 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у період часу з листопада 2023 року по 26 січня 2024 року, ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому місці, шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вчинення операції з використанням електронно-обчислювальної техніки, використовуючи обліковий запис на криптовалютній біржі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », створив ордер на обмін USDT-стейблкоіна, еквівалентного до долара США, та в подальшому спричинив особі-покупцю майнової шкоди. Так, з метою придбання USDT-стейблкоіна, еквівалентного до долара США, ОСОБА_10 перерахував двома транзакціями грошові кошти в загальній сумі 11697,00 гривень на банківські картки № НОМЕР_15 та № НОМЕР_16 , емітовані в АТ «Універсал Банк» та АТ «Таскомбанк» відповідно, надані ОСОБА_9 . При цьому, особа-продавець USDT-стейблкоін ОСОБА_10 не відправив. Таким чином, ОСОБА_10 завдано майнової шкоди на суму 11697,00 гривень.

Встановлено і те, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , із прибудинковими спорудами, які перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де фактично може здійснювати свою злочинну діяльність ОСОБА_9 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме відшукання засобів та предметів злочинної діяльності: банківських карток, на які перерахувались потерпілими грошові кошти, мобільних телефонів, сім-карт, комп`ютерної техніки (комп`ютерів, ноутбуків, принтерів, сканерів, планшетів, серверів), які можуть використовуватися для здійснення телефонних дзвінків, листувань у месенджерах з потерпілими та особами, з якими спільно могли вчинюватись кримінально-протиправні діяння, чорнових записів, на яких міститься інформація щодо достовірності вчинення дій та інших речових доказів, які мають суттєве значення, для досудового розслідування даного кримінального провадження.

У вказаній ухвалі зазначається, що ОСОБА_9 у своїх поясненнях від 26.01.2024 повідомив, що в грудні 2023 року ОСОБА_13 або ОСОБА_14 запропонував йому отримувати грошові кошти за вчинення шахрайських дій на криптовалютній біржі «Bybit», суть якої полягала у створенні ордерів з продажу криптовалюти на біржі та не повернення грошових коштів покупцям після закриття ордеру. Банківські картки, на які здійснювалися зарахування грошових коштів, ОСОБА_9 отримував від ОСОБА_14 .

В ході проведення обшуку за вказаної вище адресою було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 8+» червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , без сім-картки, який поміщено до спеціального пакету № ICR 0179217, власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max» у силіконовому чохлі чорного кольору під захисним кодом, який поміщено до спеціального пакету № ICR 0179216, власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; банківські картки Приватбанк Visa Універсальна № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ; Монобанк Visa № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ; ПУМБ Visa № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ; А-Банк Visa № НОМЕР_9 , які упаковано до спеціального пакету № ICR 0179245; ноутбук марки «HP Pavillion dv9500» серійний номер НОМЕР_10 , який упаковано до спеціального пакету № QYH 0014303; мобільний телефон марки «HTC», марки «Iphone» модель НОМЕР_11 , мобільний телефон марки «Lenovo» IMEI1: НОМЕР_12 , IMEI2: НОМЕР_13 , які на момент вилучення не вмикались та поміщено до спеціального пакету № ICR 0179241; планшет марки «Nexus» з ідентифікуючим номером НОМЕР_14 , який на момент вилучення не вмикався та який поміщено до спеціального пакету № ICR 0179244; роутер марки «tp-link» модель TL-WR840N (RU), серійний номер НОМЕР_17 та блок живлення до нього модель Т090060-2С1, які поміщено до спеціального пакету № PSP 2250117.

Постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 03 червня 2024 року вказане вище майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000372 (а.п.5-6).

Таким чином з матеріалів кримінального провадження вбачаються ознаки причетності ОСОБА_9 до злочинної діяльності, про яку йде мова у вищевказаному кримінальному провадженні та можливість використання вказаного вище вилученого майна в протизаконній діяльності.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується з рішенням слідчого судді про накладення арешту на вказане вище майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , з урахуванням тих обставин, що воно може зберігати сліди вчинення кримінального правопорушення, а відтак існують підстави вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Як вважає суд апеляційної інстанції, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно з ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на зазначене, твердження апелянта про відсутність обґрунтованих підстав для арешту майна та інші його доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, зокрема, відсутність доказів використання даного майна як доказу у даному кримінальному провадженні, не співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підстави для скасування ухвали слідчого судді, у справі не вбачається.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_15 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді