Справа № 464/1515/23
пр.№ 1-кп/464/344/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000237 від 18.03.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого продавцем продовольчих товарів ФОП ОСОБА_4 , не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 25.07.2023 Личаківським районним судом м. Львова за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць, покарання не відбув, судимість не погашена, -

у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час, в невстановленому місці, за попередньою змовою групою осіб, отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Так, 18.03.2023 ОСОБА_3 під час реалізації свого злочинного умислу спрямованого на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс у м.Львові неподалік будинку №77 по пр. Червоної Калини, був зупинений працівниками поліції, де у нього виявлено та вилучено 40 фасованих згортків, у яких знаходилась подрібнена речовина зеленого кольору рослинного походження, в якій виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, маса якого загалом складає 22,239 грам.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Так, зазначив, що після повномасштабного вторгнення рф в Україну, разом з батьками виїхав з постійного місця проживання у м.Сєвєродонецьк Луганської області, де їхня сім`я втратила житло та власний бізнес. Приїхавши у м.Львів працював ріелтором, а пізніше - продавцем-консультантом у ТОВ «Егерзунд Сіфуд». Батьки намагалися влаштувати у м.Львові власний бізнес, однак їм це не вдалося. Через деякий час батьки розлучилися, батько залишив сім`ю та виїхав закордон. В подальшому він потрапив у компанію осіб, які вживають наркотичні засоби та почав також вживати наркотики, які придбавав за допомогою telegram каналів. Вказане призвело до втрати ним роботи, а відповідно і важкого матеріального становища. Весною 2023 року в одному із telegram каналів йому запропонували роботу, яка полягала у розповсюдженні наркотичних засобів за допомогою «закладок», на що він погодився. Відтак, на початку березня 2023 року обумовивши з адміністратором telegram каналу умови співпраці, та оплативши заставу у розмір 3000 грн., отримав координати місцезнаходження наркотичних засобів, а саме 40 фасованих згортків канабісу, які в подальшому зберігав за місцем проживання та підшуковував відповідні місця для «закладок» даних наркотичних засобів. 18.03.2023 у вечірній час у м.Львові неподалік будинку №77 по пр. Червоної Калини був зупинений працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього 40 фасованих згортків з наркотичним засобом. Зазначив, що осуджує свій вчинок та розуміє, що вчиняв неправомірно; допомагає органам досудового розслідування у викритті осіб, які реалізовують наркотичні засоби. У скоєному щиро розкаюється. Зазначив, що на даний час працевлаштований, не вживає наркотичні засоби, повністю змінив спосіб життя. Просить суворо не карати та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 співпрацює з органами досудового розслідування щодо викриття осіб, які реалізовують наркотичні засоби.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, у присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у інкримінованому йому злочині, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначеного злочину.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, за попередньою змовою групою осіб.

Такі дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.307 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Відповідно до ст. 65 КК України суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України класифікується як тяжке, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, неодруженого, працює продавцем продовольчих товарів ФОП ОСОБА_4 , раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Під час судового розгляду обвинувачений не ухилявся від явки до суду, відповідав на поставлені йому судом запитання, правдиво повідомив про обставини, що мали місце, осудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу та висловив жаль із цього приводу, щиро розкаявся у вчиненому.

Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає щире каяття обвинуваченого та співпрацю з правоохоронними органами у викритті осіб, які вчиняють злочини у сфері обігу наркотичних засобів. Так, за наслідками даної співпраці, працівниками поліції вдалося викрити кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.307 КК України та повідомити про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні обвинуваченому виду і розміру покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість - це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені фактичні обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування ст.69 КК України. Так, наявні дві обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та співпраця з правоохоронними органами у викритті осіб, які вчиняють злочини у сфері обігу наркотичних засобів, які в сукупності із характеристикою особи обвинуваченого, який працевлаштувався після звільнення з місць попереднього ув`язнення (у зв`язку із внесенням застави), істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченого, його соціальний статус, характеристику, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про існування підстав для переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 2 ст. 307 КК України, а саме - обмеження волі на строк чотири роки з конфіскацією майна.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Крім того, судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 25.07.2023 ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 72 КК України передбачено, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають: а) один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту; б) два дні обмеження волі. Таким чином, два дні обмеження волі дорівнюють одному дню арешту.

З урахуванням наявності вказаного вироку та часу вчинення кримінальних правопорушень остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню за правилами передбаченими ч.4 ст.70 КК України та з урахуванням правил передбачених ст.72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити у вигляді застави.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, при ухваленні судового рішення, необхідно скасувати арешт майна.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування, в розмірі 2831,70 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років обмеження волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України та з врахуванням правил ст. 72 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25.07.2023, та покарання за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки 1(один) місяць з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 18.03.2023 по 28.09.2023, з розрахунку один день перебування в місцях попереднього ув`язнення до двох днів обмеження волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні залишити у вигляді застави.

Після набрання вироком законної сили суму застави в розмірі 53680 грн., які були внесені ОСОБА_7 та знаходяться на рахунку Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області ( НОМЕР_1 ) - повернути ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2831,70 грн. витрат на залучення експертів.

Арешт мобільного телефону марки «Samsung» моделі «SM-0G 530 HI DS», імеі: НОМЕР_2 , накладений ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18.04.2023 скасувати.

Речові докази: 1 зіп-пакет з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, що є канабісом, поміщений у спец. пакет Національної поліції України PSP 1486894; 1 зіп-пакет з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, що є канабісом, поміщений у спец. пакет Національної поліції України PSP 1486895; 1 зіп-пакет з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, що є канабісом, поміщений у спец. пакет Національної поліції України PSP 1486904; 37 зіп-пакетів з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, що є канабісом, поміщений у спец. пакет Національної поліції України INZ2030708, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів відділу поліції №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області - знищити; мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-0G 530 HI DS», імеі: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 та зберігається у кімнаті зберігання речових доказів відділу поліції №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області - конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи, що на території України діє воєнний стан, суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1