ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноармійська Донецької області, громадянина України, одруженого, пенсіонера, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч..2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , було задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, на 60 днів, по 16 листопада 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду обгрунтовано тим, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, яке відповідно до ст. 12 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: копією протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.09.2023 року; рапортом на ім`я начальника Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, копією протоколу огляду від 19.09.2023, копією протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , копією протоколу огляду диска від 19.09.2023 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.

Також слідчий суддя зазначив, що слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні.

Про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Крім того, слідчий суддя врахував, що підозрюваний є особою похилого віку, а отже має можливість перетнути державний кордон України в умовах воєнного стану. До того ж, з 24 лютого 2022 року для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, а відтак спроба переховуватися від суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, зокрема перетнути кордон. Також ОСОБА_8 після наїзду на потерпілу покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, залишивши останню у безпорадному стані, що також свідчить про вагомість ризику можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідків, на думку слідчого судді, є доведеним, оскільки підозрюваному відомі анкетні дані свідків, в зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, підозрюваний може шляхом погроз чи вмовлянь впливати на свідків з метою уникнення покарання.

Разом з тим, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, підозрюється у вчиненні необережного злочину, а також відсутність відомостей про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, суд вважає, що заявлений ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо можливості підозрюваного вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, стороною обвинувачення не доведений та наразі нічим не підтверджений.

Враховуючи вищевикладені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується при наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливості ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, та є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Також слідчий суддя визнав за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що обраний його підзахисному запобіжний захід є занадто суворим та до нього можливо застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі, оскільки підозрюваний не має на меті уникати кримінальної відповідальності, не заперечує обставини, викладені в повідомлені про підозру, та обґрунтованих підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність, також немає. Ризики незаконного впливу на потерпілого чи свідка також не підтверджений належний доказами. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, він також не збирається.

Також захисник вважає, що судом не враховано те, що ОСОБА_8 має похилий вік, 72 роки, є пенсіонером за віком, має незадовільний стан здоров`я, страждає на численні захворювання, має державну нагороду «Шахтарська слава» 3-го ступеня, за час своєї трудової діяльності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з дружиною, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Звертає увагу апелянт і на те, що під час розгляду клопотання прокурор не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, а слідчий суддя, маючи відповідне право, а не обов`язок, застосував запобіжний захід відносно ОСОБА_8 без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, яка вважала за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що 18 вересня 2023 року приблизно о 19 годині 04 хвилин водій ОСОБА_8 , 1950 року народження, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf Variant» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 01 листопада 2018 року ТСЦ 1144, слідуючи із перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкістю приблизно 60 км/год, чим позбавив себе можливості при виникненні небезпеки для руху своєчасно знизити швидкість, або зупинити керований ним автомобіль, рухався по крайній лівій смузі руху проїзної частини вулиці Дніпровська, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, у місті Павлограді Дніпропетровської області від міста Дніпра в напрямку міста Донецька.

Рухаючись по зазначеній проїжджій частині автомобіль «Volkswagen Golf Variant» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого перед перехрестям з проспектом Шахтобудівників, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2. Правил дорожнього руху, та позначеного по ходу його руху дорожнім знаком 5.38.1. Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід».

У зазначений час попереду автомобіля «Volkswagen Golf Variant» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вказаному пішохідному переходу проїзну частину вулиці Дніпровської міста Павлограда, у темпі шагу перетинала пішохід ОСОБА_13 , 1971 р.н. рухаючись зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля.

Наближаючись по лівій смузі руху до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_13 , водій ОСОБА_8 проявляючи кримінальну протиправну недбалість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість, не зупинився щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та продовжив рух далі, тим самим створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху.

У ході подальшого руху водій ОСОБА_8 18 вересня 2023 року приблизно о 19 годині 04 хвилин перед перехрестям з проспектом Шахтобудівників міста Павлограда виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним автомобіля «Volkswagen Golf Variant» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_13 . Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 втік з місця події.

воїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.4., 18.1. Правил дорожнього руху, що призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травматичного шоку від якого настала її смерть 18 вересня 2023 року приблизно о 19 годині 04 хвилин на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

18 вересня 2023 року о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 було затримано у порядку ст.208 КПК України та 19 вересня 2023 року йому повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Тож, наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, в їх взаємозв`язку та сукупності, а саме протоколом огляду місця події зі схемою та фототаблицею до нього, протоколом огляду трупа ОСОБА_13 , протоколом огляду автомобіля «Volkswagen Golf Variant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , протоколом огляду відеозапису тощо.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя правильно визнав доводи поданого клопотання обґрунтованими, а ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху об`єктивно існуючими з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення і особу підозрюваного.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, на думку суду, свідчить те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі. Після скоєння тяжкого злочину ОСОБА_8 з місця пригоди втік та був затриманий працівниками поліції через декілька годин у місті Покровську Донецької області. ОСОБА_8 усвідомлює, що він підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, у результаті якого наступили виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, за вчинення якого йому загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк до восьми років, а тому з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, слідчий суддя визнав доведеним, оскільки ОСОБА_8 відомі анкетні дані деяких свідків, і перебуваючи на свободі він може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування свідків у кримінальному провадженні, що зашкодить вирішенню завдань кримінального судочинства та перешкоджатиме ефективному, повному, всебічному та неупередженому розслідуванню.

Визнав доведеним слідчий суддя й ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, тому що ОСОБА_8 допускає грубі порушення Правил дорожнього руху, а саме небезпечну манеру водіння, а тому не виключено, що останній може сісти за кермо транспортного засобу та вчинити злочин повторно.

Тож, в даному випадку для запобігання встановленим ризикам слідчий суддя дійшов цілком умотивованого висновку, з яким цілком погоджується й суд апеляційної інстанції, про необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених органом досудового розслідування у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.

Така позиція суду першої інстанції цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали належним чином врахував дані, характеризуючі підозрюваного. Разом з цим, апеляційний суд не вважає наведені обставини такими, що можуть вплинути на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3