ВИРОК

Іменем України

01.02.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0000321 від 20.09.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяміста Львова, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого ФОП,відповідно до ст.89 КК України раніше не судженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України -

в с т а н о в и в :

10.09.2023 року близько 22 год. 10 хв., ОСОБА_5 перебуваючи на території гаражно-будівельного кооперативу № 1 «Ластівка», що по вул. Княгині Ольги 74а у м. Львові, на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , завдав декілька ударів предметом схожим на биту, по тілу останнього, в тому числі по правій руці, внаслідок чого, ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді синців в ділянці правої брови, в ділянці правого плечового суглобу, на грудях зліва і передній черевній стінці, рани на правому передпліччі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження та перелому 2 пальця правої кисті, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав. Пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Додатково зазначив, що на його думку потерпілий сам спровокував даний конфлікт. Просить його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 10.09.2023 року ОСОБА_5 дзвонив йому, ображав його та вимагав повернути гроші за машину. Після їх розмови, ОСОБА_5 приїхав до гаражно-будівельного кооперативу № 1 «Ластівка», що по вул. Княгині Ольги 74а у м. Львові та наніс йому удари предметом схожим на биту по тілу та по правій його руці. Він від таких ударів ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження. Після даного конфлікту він примирився з ОСОБА_5 , претензій до обвинуваченого він немає. При вирішенні міри покарання ОСОБА_5 погоджується із думкою прокурора.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченого та потерпілого, вивчивши обвинувальний акт та додані документи, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікується його дії за ч.1 ст.122 КК України, які виразились в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкодженнях, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я. ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого: відповідно до ст.89 КК України раніше не суджений; розлучений; працює ФОП; має постійне місце проживання, за місцем проживання скарг від сусідів на нього не надходило; є пенсіонером, інвалідом ІІ групи загальне захворювання; волонтером ГО СК «ЦІСАР»; на обліку в КНП ЛОР «Львівської обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває; знаходиться у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» на обліку з 06.10.1988 року по теперішній час з приводу органічного ураження головного мозку. Заїкання високого ступеня те, та те, що обвинувачений та потерпілий між собою помирились, претензій до обвинуваченого він немає; думку прокурора та потерпілого; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті кримінального правопорушення та встановлення істини по справі та у відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у вигляді позбавлення волі. Однак суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування покарання та рахує за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків на підставі ст.76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 370, 373, 374,376, 615 КПК України

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1(одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі, а саме: 2(два) DVD-R диски на яких містяться відеофайли - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченому та захиснику обвинуваченого.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1