ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3844/23 Справа № 932/1841/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000157 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

01 вересня 2022 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України до 1 року обмеження волі з випробуванням на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та 1 місяць.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання під час виконання цього вироку суду, після набрання ним законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, 04 лютого 2023 року, приблизно 16 год 10 хв, ОСОБА_8 , знаходячись в гіпермаркеті «Епіцентр-К», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 62К, достовірно знаючи, що на всій території України 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який продовжено, реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав майно ТОВ «Епіцентр-К», а саме: настоянку «Петріківська Крафт Самогон», об`ємом 0,5 л, у кількості 1 пляшки, вартістю 196 грн 00 коп; горілку «Абсолют», об`ємом 0,7 л, в кількості 1 пляшки, вартістю 423 грн., а всього на загальну суму 619 грн., чим спричинив ТОВ «Епіцентр» матеріальний збиток на вказану суму.

Після чого ОСОБА_8 з викраденим товаром, виконавши усі дії, які він вважав необхідним для доведення злочину до кінця, намагався покинути місце скоєння кримінального правопорушення, однак, довести до кінця свій злочинний умисел та розпорядитися викраденим товаром не зміг, з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий співробітниками магазину при виході з магазину.

Дії ОСОБА_8 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

13 грудня 2023 року, до початку судового розгляду від прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла заява, відповідно до змісту якої прокурор, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 403 КПК України, відмовляється від раніше поданої ним апеляційної скарги на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Ознайомившись із змістом вказаної заяви та поставивши її на обговорення учасникам судового провадження, колегія судів, в судовому засіданні прийняла відмову прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури від апеляційної скарги на вказаний вирок.

Щодо апеляційної скарги захисника обвинуваченого, то він в своїй скарзі просить вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання - змінити, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75, 76 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає даним про особу обвинуваченого, який є молодим чоловіком, в нього все життя попереду, вину у вчиненому злочині визнав, щиро розкаявся, тяжких наслідків вчинене ним кримінальне правопорушення не потягло, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, займається волонтерською діяльністю, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор подану відмову від апеляційної скарги підтримав, проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, вважав призначене судом першої інстанції покарання достатнім для виправлення обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Захисник обвинуваченого свою апеляційну скаргу підтримав, наполягав на її задоволення з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти прийняття заяви прокурора щодо відмови від апеляційної скарги не заперечував.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав призначення ОСОБА_8 більш якого покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75, 76 КК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Відповідно до ст. ст. 408, 409, 414 КПК України підставою для зміни судового рішення може бути невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченому, в тому числі і через його суворість.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Вищевказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, призначив обвинуваченому покарання, яке повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер вчиненого злочину, яке пов`язано із кримінальними правопорушеннями проти власності, яке виразилось у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, їх аналогів та прекурсорів, новий умисний корисливий злочин проти власності вчинив в період іспитового строку, призначеного на підставі ст. 75 КК України, не працює, що свідчить про відсутність стабільного джерела доходу та коштів і, як наслідок, є причиною вчинення крадіжок, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, а також, врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тобто, правовий аналіз норм кримінального законодавства України щодо призначення покарання, передбачає, що відносно визначені, альтернативні та кумулятивні санкції статей Особливої частини КК України, як правило дозволяють суду обрати за злочин такий вид покарання, передбачений у санкції, і призначити його в тих, установлених у цій санкції межах, які цілком відповідають тяжкості вчиненого діяння, даним про особу винного та іншим обставинам справи. Разом з тим, закон ураховує, що особливості конкретної справи, сукупність певних обставин, що пом`якшують покарання, характеристика особи винного - усе це може призвести до виникнення таких життєвих ситуації, коли навіть мінімальне покарання, призначене в межах санкції, виявилось б надто суворим і тим самим не відповідало б поставленим перед ним цілям. Тому ст. 69 КК України надає суду право у виняткових (особливих) випадках "скоригувати" вимоги загальних засад п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України і призначити більш м`яке покарання порівняно з тим, яке передбачене за вчинений злочин у відповідній санкції статті Особливої частини КК.

При аналізі приписів ст. 69 КК України слід перш за все виходити з того, що за наявності передбачених у ній підстав суд має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено в законі (в санкції відповідної статті Особливої частини КК) у разі вчинення особою злочину будь-якого ступеня тяжкості.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч. 1 ст. 69 КК України є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку обвинуваченого; дані, які певним чином характеризують особу винного.

У свою чергу обставини, що пом`якшують покарання, які підстава застосування ст. 69 КК України, мають певну кількісну і якісну характеристики, а саме: суд повинен встановити наявність у справі не однієї, а кількох обставин (не менше двох); до них належать як обставини, що пом`якшують покарання, зазначені у ч. 1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України. Наявність цих обставин, безумовно, впливає не тільки на ступінь тяжкості злочину, а й на рівень небезпечності особи винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання судом першої інстанції було враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому, колегія суддів не вбачає правових підстав із врахуванням даних обставин, стверджувати, що вчинений ОСОБА_8 в умовах воєнного стану умисний корисливий злочин проти власності значно знижують ступінь тяжкості злочину та на рівень суспільної небезпечності особи винного.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на поведінку обвинуваченого в момент вчинення злочину, який виконав усі дії, які він вважав необхідними для доведення свого злочину до кінця, намагався покинути місце скоєння кримінального правопорушення, однак, довести свій злочинний умисел та розпорядитись викраденим товаром на власний розсуд не зміг, з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий співробітниками магазину при виході з нього. Тобто, обвинувачений не відмовився добровільно від вчинення злочину, а був викритий сторонніми особами, що завадило йому довести свій умисел на викрадення товару до кінця, а відтак і запобігло спричиненню наслідків від вчиненого злочину у виді завдання майнового збитку магазину.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України було вчинено ОСОБА_8 в період іспитового строку, призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто, держава вже навала обвинуваченому можливість досягти мети покарання без реальної ізоляції від суспільства та довести свою спроможність стати на шлях виправлення, вести спосіб життя законослухняного громадянина, однак, ОСОБА_8 нею знехтував та вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності. З цих підстав, колегія суддів відхиляє і доводи сторони захисту щодо призначення обвинуваченому покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки як вбачається із встановлених обставин даний вид покарання виявився таким, що не сприяє виправленню обвинуваченого.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно - правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4