Справа 369/9525/17 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1271/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, працюючого столяром в столярному цеху в селі Малютянка, одруженого, маючого неповнолітнього сина 2014 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України;

стягнуто із ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 20 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди;

відмовлено потерпілому ОСОБА_8 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 23 000 грн.

Відповідно до вироку, 11 червня 2017 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи у дворі багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_8 , який сидів на лавці у цьому ж дворі і вигулював свої собак, та в ході сварки і на ґрунті неприязних стосунків із останнім, маючи прямий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 два удари кулаком в область лівої половини обличчя, заподіявши уламковий перелом лівої виличної кістки із зміщенням відломків, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначила, що сторона захисту не заперечувала факт того, що 11 червня 2017 року близько 14 год. 30 хв. обвинувачений у дворі свого будинку дав ляпас потерпілому, проте заперечувала наявність в діях обвинуваченого умислу на завдання тілесних ушкоджень та вказувала на те, що мотивом дій обвинуваченого було припинення протиправної поведінки потерпілого. Крім того, на думку захисника, потерпілим та органом досудового слідства були сфальсифіковані докази, які підтверджували заподіяння потерпілому перелому лівої виличної кістки, який відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. На думку апелянта, суд першої інстанції, при винесені вироку, неповно з`ясував обставини справи та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема не надав оцінку доказам та доводам сторони захисту, щодо очевидної недопустимості доказів, які використовувалися стороною обвинувачення. Судом безпідставно відхилене клопотання сторони захисту про надання тимчасового доступу до документів, які спростовували обвинувачення. На переконання захисника, суд не надав оцінку доказам та доводам сторони захисту, які стосувалися мотивів дій обвинуваченого та вказували на наявність обставини, що пом`якшувала його покарання. Захисник звернула увагу на те, що сторона обвинувачення надала суду єдиний доказ, який підтверджував заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості - висновок судово-медичної експертизи № 110 від 27 червня 2017 року, відповідно до якого, експерт встановив факт заподіяння потерпілому перелому лівої виличної кістки на підставі дослідження рентгенівських знімків та висновку рентгенолога від 30 червня 2017 року. Апелянт зазначила, що предметом експертного дослідження були речові докази, рентгенівські знімки, які відсутні в матеріалах кримінального провадження і були отримані з невідомих джерел. Крім того, захисник звернула увагу на те, що дослідження речових доказів, рентгенологічних знімків, здійснювала особа рентгенолог, яка не є судовим експертом та не попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому, висновок рентгенолога відсутній у матеріалах кримінального провадження. Висновок рентгенолога датовано 30 червня 2017 року, а зроблений на його підставі висновок експерта датовано 27 червня 2017 року, тобто на три дні раніше, що фізично неможливо і вказує на ознаки службового підроблення. Виходячи з цих обставин, захисником було заявлено клопотання про визнання рентгенівських знімків та висновку рентгенолога від 30 червня 2017 року недопустимими доказами, яке судом було безпідставно відхилене. Окрім цього, суд не надав оцінки доводам сторони захисту та не навів мотивів їх відхилення. Крім того, захисник звернула увагу на те, що з тексту протоколів слідчих експериментів в паперовій формі вбачається, що при їх проведенні слідчий здійснював відеозапис на цифрову відеокамеру «Canon» без зазначення моделі камери та номеру носія, на який здійснювався запис. Однак, під час відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту було надано для ознайомлення відеозаписи вищевказаних слідчих дій в цифровому форматі «mp4», а не в аналоговому форматі CD-R, відповідно до положення ст. 105 КПК України. На думку апелянта, суду не було надано оригінали відеозаписів в стаціонарній пам`яті відеокамери «Canon» або цифрових носіїв інформації, а натомість надано їх аналогові копії, штучно виготовлені слідством в аналоговому форматі CD-R. Захисник звернула увагу на те, що стороною захисту було заявлено клопотання про виключення з числа доказів вказаних протоколів слідчих експериментів або призначення фототехнічної експертизи справжності копій відеозаписів, які містяться на дисках CD-R, однак вказані клопотання були відхилені судом. На переконання захисника, під час досудового розслідування слідчим ОСОБА_12 було допущено грубі порушення чинного законодавства, зокрема: підроблено протокол слідчого експерименту від 06 липня 2017 року, приховано від суду довідку Києво-Святошинської районної лікарні № 4975 від 14 липня 2017 року, яка спростовувала наявність у потерпілого перелому вилицевої кістки, не проведено жодної слідчої дії для перевірки показань обвинуваченого, які були добровільно надані ним на стадії досудового розслідування. Захисник зазначила, що дослідивши відеофайл слідчого експерименту від 06 липня 2017 року, було встановлено ознаки його підроблення. Зокрема в інформації про властивості файлу було зазначено, що він створений не в той день та час, коли начебто проводився слідчий експеримент від 06 липня 2017 року в 14 год. 14 хв, а значно пізніше, а саме 11 липня 2017 року в 09 год. 06 хв.; тривалість відеозапису 02 хв. 54 сек. не відповідає тривалості слідчої дії вказаної в тексті протоколу 06 хв.; відеозапис здійснювався вранці, а не в обідній час, як зазначено у протоколі. Виходячи з цих обставин, стороною захисту було заявлено клопотання про визнання вказаного протоколу слідчого експерименту від 06 липня 2017 року з доданим відеозаписом недопустимим доказом та визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 133/Д від 11 липня 2017 року, проте суд безпідставно відхилив вказані клопотання, фактично не розглянувши їх по суті. Крім того, апелянт зазначила, що відповідно до показань потерпілого вбачається, що одразу після події він звернувся за медичною допомогою до Києво-Святошинської районної лікарні в м. Боярка, але документи про діагностування у нього перелому було видано Київською обласною лікарнею у м. Київ від 02 червня 2017 року, тобто на наступний день після події. Просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Дії слідчого ОСОБА_12 щодо підроблення доказів обвинувачення, приховування від суду доказів просила визнати протиправними.

В апеляційній скарзі представника потерпілого вказано на незаконність вироку. На переконання апелянта, вирок в частині призначення покарання обвинуваченому є таким, що не виконує завдань кримінального судочинства. На думку апелянта, суд фактично став на захист засудженого, виправдовуючи його неправомірну поведінку скаргами нібито сусідів потерпілого, при цьому за вказаними скаргами правоохоронними органами не прийнято жодного рішення. Крім того, представник потерпілого звернула увагу, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що обвинувачений свою вину не визнав, у потерпілого вибачення не попросив, не відшкодував матеріальні витрати на лікування потерпілого, на його моральні страждання, як наслідок не призначив адекватне покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення. Крім того, апелянт вказала, що від кримінального правопорушення постраждав не тільки потерпілий та й його родина, оскільки тривалий час ОСОБА_8 потребував стороннього догляду від рідних. Крім того, його дружина із сином вимушені були перервати відпустку та повернутись із санаторію, втративши кошти за путівку. Також, апелянт не погодилася із стягненої судом сумою морального збитку, оскільки понесені потерпілим фізичні та моральні страждання не можливо оцінити у 20 000 гривень. Просила змінити вирок в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_10 покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки; в частині часткового задоволення цивільного позову - стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

У ході апеляційного розгляду захисником ОСОБА_9 заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто із підстав, передбачених ст. 49 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 після роз`яснення йому наслідків звільнення від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України клопотання захисника ОСОБА_9 підтримав.

Представник потерпілого та потерпілий заперечували проти закриття кримінального провадження.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши апеляційні скарги і клопотання та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з огляду на таке.

За правилами ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як випливає зі змісту положень ст.49 КК України та ч.3 ст.285 КПК України, за наявності підстав та умов, передбачених ст.49 КК України та за наявності згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності саме із підстав закінчення строків давності - звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення зач.1 ст.122 КК України, який відповідно до положень ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином, подія якого мала місце 11.06.2017 року.

За правилами п.3 ч.1 ст.49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за нетяжкий злочин, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї статті, яким є ч.1 ст.122 КК України, становить п`ять років.

Таким чином, на момент перегляду апеляційним судом вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_10 ,строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за пред`явленим йому обвинуваченням закінчилися, що є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Крім цього, обвинуваченому ОСОБА_10 у ході апеляційного розгляду були роз`яснені правові підстави та умови звільнення від кримінальної відповідальності на що він надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України, що відповідно до положень ч.3 ст.285 КПК України є умовою звільнення від кримінальної відповідальності.

За наявності констатованих підстав звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України та умов такого звільнення, колегія суддів вважає за необхідне, у відповідності до вимог ст.288 КПК України звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження із підстав п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Враховуючи те, що колегією суддів задоволене клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, наслідком чого є закриття кримінального провадження, перевірка доводів апеляційних скарг колегією суддів не проводилась і рішення по поданим апеляційним скаргам не ухвалювалось. З огляду на положення ч.1 ст.129 КПК України, цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 по суті не вирішується, а залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Клопотання захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

ОСОБА_10 звільнити від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України, а саме у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 закрити із підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

____________________ _________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4