Провадження № 1-кп/643/354/23
Справа № 643/4044/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, республіки Азербайджану, азербайджанця, громадянина Азербайджана, офіційно не працевлаштованого, без визначеного місця реєстрації та проживання на території України, раніше судимого: 16.12.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, 75,76 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 3 роки; 11.04.2018 Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч.1 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст. 187, ч.3 ст.289, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна крім житла (19.06.2018 перегляд вироку Апеляційним судом Чернівецької області зміна вироку в частині покарання до 11 років позбавлення), 27.04.2022 Рівненським міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна, крім житла; 08.02.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ст.391 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі, який перебуває в ДУ «Личаківська виправна колонія №30»

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисні, корисливі злочини за наступних обставин:

Так, ОСОБА_4 переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок незаконного заволодіння чужим майном, діючи за заздалегідь розробленим планом, під приводом знайомства з самотніми за соціальним статусом жінками; реєструвався у соціальних мережах Інтернет під різними іменами, з метою введення самотніх жінок в оману.

У березні 2017 року, точної дати не встановлено, ОСОБА_4 під час спілкування на одному із сайтів у соціальній мережі Інтернет, побачив анкету раніше незнайомої йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході спілкування з якою дізнався, що остання не заміжня, та має у володінні власний автомобіль «Мазда-3», після чого у останнього виник злочинний умисел на заволодіння майном останньої, а саме автомобілем.

В ніч з 22.03.2017 на 23.03.2017, року, точний час не встановлений, діючи за заздалегідь виниклим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, автомобілем «Мазда-3» р/н НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору, переконавшись, що ОСОБА_6 спить та не може перешкодити йому довести злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: м.Харків, вул. Гв.Широнінців, 59, маючи при собі ключі від вказаного автомобіля, які викрав у ОСОБА_6 , достовірно знаючи де остання припаркувала автомобіль «Мазда-3» р/н НОМЕР_1 , підійшов до вищевказаного автомобіля, сів до салону, запустив за допомогою ключа двигун автомобіля, після чого, не бажаючи бути застигнутим на місці вчинення злочину, покинув його, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом марки «Мазда.-3» р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму; згідно висновку експерта-автотоварознавця 305210 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину за вищевикладених обставин визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що все відбувалося саме так, як зазначено в обвинувальному акті, а саме, в березні 2017 року, він зустрічався з потерпілою ОСОБА_6 .. В той день, коли потерпіла не бачила, без її згоди, узяв ключі від її автомобіля «Мазда-3» та уїхав на її автомобілі.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується іншими доказами стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються та останні правильно розуміють зміст цих обставин, та за згодою учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались.

Суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 289КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Судом досліджувалася особа обвинуваченого і встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином Азербайджану, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його відповідальність.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає.

З урахуванням обставин і характеру скоєного правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неоднаразово судимий, суд вважає не можливим його виправлення без ізоляції від суспільства.

В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_4 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставини, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

Зважаючи на чистосердечне каяття обвинуваченого, беручи до уваги, що тяжких наслідків від його дій не настало, суд вважає за можливе призначити йому покарання за ч.2 ст.289 КК України в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті, без конфіскації майна.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Оскільки, даний злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 вчинено ним до ухвалення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2023, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, суд призначає покарання шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено судом без розгляду.

Процесуальних витрат у справі немає.

Речові докази суду не надавалися.

Керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2023 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 08.02.2023 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1