ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2064/23 Справа № 209/3021/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а також представника потерпілого ОСОБА_9 , - адвоката ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000733, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження м. Дніпродзержинськ (на теперішній час м. Кам`янське), Дніпропетровської області; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; освіта базова загальна середня; не працює; не одружений; раніше судимого:

- 15.05.2020 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- 14.07.2021 року Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська за п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червоноіванівка Криничанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, не одруженого, дітей не маючого, не працюючого, студента Кам`янського коледжу фізичного виховання, виховується у прийомній родині з обома батьками, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимого, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця місце народження м. Дніпродзержинськ (на теперішній час м. Кам`янське), Дніпропетровської області; українця, громадянина України, маючого початкову середню освіту, не одруженого, дітей не маючого, не працюючого, навчається НВК «Академічний ліцей № 15», виховується у неповній родині матір`ю, батько помер, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимого, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_12

прокурора ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_14

в режимі відеоконференції

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_7

представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_16

представника потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року ОСОБА_11 визнано винуватим за ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначене покарання за даним вироком поглинуто покаранням за вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 14 липня 2021 року, та остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволений частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 28 507,25 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині стягнення моральної шкоди, - відмовлено.

Судом вирішено питання щодо долі речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнані винним у тому, що 17.06.2020, у період часу з 19.10 год. по 23.45 год. ОСОБА_11 , знаходячись під мостовим переходом через дренажний канал з пр. Металургів по пр. Перемоги напроти вул. 40 років Перемоги у м. Кам`янське, побачив, що під мостом перебуває раніше невідомий ОСОБА_9 , та оцінюючи обстановку: відсутність перехожих, безлюдне місце, слабке освітлення, вирішив напасти на останнього та відкрито заволодіти його майном. З цією метою ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, вступив у попередню злочинну змову з неповнолітніми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Далі вони, діючи спільно, керуючись єдиним злочинним умислом, направились слідом за ОСОБА_9 , який здогадався про їх злочинні наміри та попрямував від них швидко у бік від мосту, наздогнали останнього на галявині, розташованій біля дренажного каналу напроти б. АДРЕСА_4 , де ОСОБА_11 з корисливих мотивів напав ззаду на останнього, обхопивши рукою за шию, а коли потерпілий вирвався з його обійм, з метою подавлення можливого опору останнього умисно вдарив ОСОБА_9 рукою в область голови, а хтось з неповнолітніх, що знаходились поряд: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 нанесли йому удар по ногах ззаду, від чого потерпілий ОСОБА_9 присів на одне коліно. Після чого ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння майном потерпілого, з метою подавлення можливого опору з його боку, обхопивши лівої рукою ОСОБА_9 за шию ззаду, став придушувати його, притискаючи голову потерпілого до себе, таким чином утримуючи його та позбавляючи можливості опиратись, тобто застосував насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого. У цей момент неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у єдиній злочинній змові з ОСОБА_11 , з метою подавлення опору потерпілого, будучи фізично розвинутою особою, яка тривалий час займається бойовими мистецтвами, тому має реальну можливість передбачити, що від його ударів можуть настати небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень, умисно, з корисливою метою наніс ОСОБА_9 приблизно 10 ударів коліном у праву частину тіла, після чого до нього приєднався неповнолітній ОСОБА_6 , який також є фізично сильною особою, яка займається бойовими мистецтвами, усвідомлюючи, що від ударів ногами у потерпілого можуть також настати небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень, та діючи спільно разом з ОСОБА_8 , нанесли кожен приблизно по 10 ударів ногою, взутою у кросівки, у праву частину тіла та ребер потерпілому ОСОБА_9 та спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тулубу з переломом 9,10,11 ребер справа по задньо-пахвинній лінії, яка ускладнилась пневматороксом, з синцями по тулубу, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчується чи можуть закінчитись смертю, тобто застосували насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Коли потерпілий ОСОБА_9 впав на лівій бік, неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у єдиній злочинній змові з ОСОБА_11 , направленій на відкрите заволодіння майном потерпілого, з метою подавлення можливого опору з боку потерпілого, наніс ногою ОСОБА_9 приблизно 20 ударів в область спини, попереку та нирок, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тулубу з переломом 10-11 ребер зліва без зміщення кліткових уламків з синцями на тулубу, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №777-Е від 17.07.2020, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних пошкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я більше 21 дня, а також тілесні ушкодження у вигляді тупої травми поперекової ділянки із забоєм нирок, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, тобто застосував насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

У цей момент ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що потерпілий розуміє характер його злочинних дій, та його спільники неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_6 бачать його дії та не мають намір їх зупиняти, намагався вирвати з руки потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон та зірвати з плеча сумку з особистими речами та майном, яку потерпілий затиснув, утримуючи та не маючи намір віддавати нападникам, а коли не зміг відкрито заволодіти вказаним майном потерпілого, керуючись корисливою метою, наніс ногою приблизно 20 ударів у життєво важливий орган - по голові ОСОБА_9 , а коли потерпілий ОСОБА_9 , перегорнувся та встав на коліна, утримуючи між ногами свою сумку та руку з телефоном, неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у злочинній змові з ОСОБА_11 , наніс потерпілому 5 ударів ногою в область грудної клітини знизу, після чого разом з ОСОБА_11 , діючи сумісно, з метою досягнення корисливої мети нападу з метою заволодіння майном потерпілого, нанесли кожен приблизно по 15 ударів ногами в область голови ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми головного мозку з синцями та саднами на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я більше 6, але не менш 21 дня, тобто застосували насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Від отриманих численних ударів потерпілий ОСОБА_9 втратив свідомість, а ОСОБА_11 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито, у присутності своїх спільників, умисно, з корисливих мотивів, заволодів майном останнього, а саме:

- мобільним телефоном «Lenovo A6010», вартістю 1167,00 гривень, з сім-картою ТОВ «Лайфселл» № НОМЕР_1 , карткою пам`яти на 4 ГБ, що не становлять матеріальної цінності, на рахунку кошти відсутні; паспортом громадянина України, водійським посвідченням, ID паспортом та пластиковим водійським посвідченням; мідною сувенірною монетою, що не становить матеріальної цінності; повербанком «Xiomi» з підзарядним пристроєм, що не становлять матеріальної цінності; підзарядним пристроєм до телефону, що не становить матеріальної цінності; зв`язкою ключів у кількості 6 шт., що не становлять матеріальної цінності; ключами віз замка запалювання автомобілю «ВАЗ 2111», що не становлять матеріальної цінності; розчіскою розкладною, що не становить матеріальної цінності; дзеркальцем двійним, що не становить матеріальної цінності; 3 тюбиками з кремом та лосьйоном для гоління «Nivea for Men», що не становить матеріальної цінності; гелевою ручкою, що не становить матеріальної цінності; блокнотом, що не становить матеріальної цінності; грошима в сумі 200 гривень, спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1367 гривень.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_11 разом неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з місця злочину зникли, згодом розпорядившись майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вироку суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що судом не проведено відмежування дії ОСОБА_6 окремо від дій інших учасників, не враховано в сукупності всіх обставин злочину, його спосіб, кількість характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини їх припинення, а також поведінку винних і потерпілого.

Вказує, що судом не надано оцінки факту припинення ОСОБА_6 протиправних дій, які виразились у добровільному припинення неправомірних дій залишенні місця злочину.

Зазначає, що зважаючи на те, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачені кожен окремо розповідали свою версію подій, не узгоджували її заздалегідь, покладати в основу вироку тільки покази потерпілого, який перебував в стані наркотичного сп`яніння, є неправомірним.

Також захисник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні дані про застосування насильства, характерного для розбійного нападу, про що йдеться у висновках судово-медичної експертизи, де зазначено, що у потерпілого виявлені середні та легкі тілесні ушкодження.

Окрім цього зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо вступу в злочинну змову між собою, спрямовану на заволодіння майном потерпілого шляхом розбійного нападу, і стороною обвинувачення не надано. Вказує, що ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, казав про те, що не мав наміру заволодіти майном потерпілого внаслідок побиття останнього.

Зазначає, що суд дійшов хибного висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки останній багаторазово пожалкував про скоєне, проявив щире каяття, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має міцні соціальні зв`язки.

Також зазначає, що оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 був неповнолітнім, додаткове покарання у виді конфіскації майна не може бути застосоване.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що судом не проведено відмежування дій ОСОБА_8 від інших учасників, а саме те, що ОСОБА_8 намагався припинити агресію потерпілого відносно його друзів.

При цьому зазначає, що згідно пояснень самих обвинувачених, а ні ОСОБА_8 , а ні ОСОБА_6 не мали на меті вчинення розбійного нападу. Те, що в ході бійки ОСОБА_11 заволодів речами потерпілого, ОСОБА_8 не знав.

Окрім цього зазначає про відсутність в матеріалах справи підтвердження факту вступу у злочинну змову обвинувачених.

Також вказує, що оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 був неповнолітнім, додаткове покарання у виді конфіскації майна не можу бути застосоване.

- представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок змінити в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 500 000 гривень, а в іншій частині залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що в оскаржуваному вироку суд не навів жодних аргументів на користь ніби то завищеного розміру шкоди. Вказує, що в матеріалах справи наявні докази заподіяння моральної шкоди, а саме: історія хвороби потерпілого, з якої видно, що наслідки у вигляді психічної хвороби та подальшої інвалідності, пов`язані, до яких причетні обвинувачені.

В запереченнях на апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду змінити в частині призначення додаткового покарання, а саме виключити його. В іншій частині просить вирок суду залишити без змін.

Заслухавши: обвинувачених та їхніх захисників, які кожен окремо та разом підтримали апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а також просили відмовити в задоволенні апеляції адвоката ОСОБА_10 ; представника потерпілого, який просив змінити вирок суду в частині стягнення моральної шкоди; прокурора, який заперечував проти апеляцій сторони захисту, а також перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки стосовно доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК України, а також і в частині визначеного йому покарання, не оскаржуються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції щодо даної особи не перевіряються.

Доводи в апеляціях захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду з посиланням на неврахування судом показів цих обвинувачених щодо їх непричетності до інкримінованого їм злочину за ч. 4 ст. 187 КК України, неправильної кваліфікації їх дій, відсутності мети у цих обвинувачених на вчинення розбійного нападу ч. 4 ст. 187 КК України не проведення судом відмежування дій обвинувачених від інших учасників, не враховано обставин злочину, його способу, кількості, характеру і локалізацію тілесних ушкоджень, не є слушними з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, які підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Так, згідно покладених в основу вироку показів потерпілого ОСОБА_9 , який був безпосередньо допитаний судом першої інстанції слідує, що саме ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 вчинили на нього напад, заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження та забрали у нього телефон. Зокрема він пояснював, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підійшли до нього, а після цього ззаду наскочив ОСОБА_11 , обхопив руками за шию та почав душити. Далі він відчув удар по ногах ззаду та впав, після чого усі троє почали бити його по голові та боках тулубу. В нього в руках була сумка, яку в нього не припиняючи бити почали виривати з рук. Також в руках він тримав мобільний телефон «Леново А6000» білого кольору. Він лежав на колінах прижавши сумку та телефон до грудей під собою, щоб не забрали. Потім від ударів він втратив свідомість.

Із показів свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_11 є його зведеним братом, який пропонував йому обміняти мобільний телефон «Леново» чорного кольору на мобільний телефон «Леново» білого кольору. В подальшому працівники поліції вилучили цей телефон під протокол та повідомили, що телефон, який йому дав ОСОБА_11 , забрали у людини.

Підстав для недовіри або сумнівів щодо особи потерпілого та свідка, а також правдивості та об`єктивності їх пояснень, не встановлено. Надані пояснення є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_9 звернувся до поліції з приводу дій трьох невідомих осіб, які відкрито із застосуванням насильства забрали його мобільний телефон, чохол, павербанк та шкіряну сумку з документами та грошовими коштами в розмірі 200 гривень.

Окрім пояснень потерпілого та свідка, вина обвинувачених також підтверджується дослідженими судом першої інстанції іншими письмовими доказами в їх сукупності і достатності, зокрема: відповідно покладеного в основу вироку протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 від 09 липня 2020 року, останній вказав на механізм і спосіб вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а саме кількість і локалізацію ударів, які він отримував від обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які в ході нападу на нього наносили численні удари по різним частинам тіла, та як останні наносячи йому удари намагалися вирвати з його рук сумку та мобільний телефон. Під час побиття він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то виявив відсутність сумки з документами та мобільного телефону.

Виявлені, за дослідженим у суді першої інстанції висновком експерта № 778-Е від 17 липня 2020 року, тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_9 за механізмом утворення не суперечать механізму та взаємному розташуванню потерпілого та нападаючих, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участі потерпілого.

Також згідно протоколу проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_11 , останній підтвердив нанесення ним та іншими обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 численних ударів ногами та руками потерпілому. Також ОСОБА_11 повідомив, що інші обвинувачені бачили момент, коли він заволодів речами потерпілого, після чого останні пішли разом додому, що підтверджує факт спільної спрямованості умислу обвинувачених саме на вчинення нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном.

Механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до висновку експерта № 808-Е від 27 липня 2020 року, не суперечить механізму та взаємному розташуванню потерпілого та нападаючих, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_11 .

У протоколі проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 останній, хоча і виправдовував і заперечував свої дії, які йому інкримінувалися, проте чітко вказував на ОСОБА_6 та ОСОБА_11 які наносили потерпілому численні удари в різні частини тіла руками та ногами.

В ході проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , останній показав ідентичні ОСОБА_8 відомості, однак при цьому зазначив, що ОСОБА_8 , коли відтягнув потерпілого від ОСОБА_11 , наніс потерпілому два удари ногою в задню поверхню лівого стегна.

Згідно висновків експерта № 1051-Е від 29 вересня 2020 року та № 1058-Е від 01 жовтня 2020 року, механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілого не суперечить механізму та взаємному розташуванню потерпілого та нападаючих, зазначеному в протоколах проведення слідчих експериментів за участі обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта № 777-Е від 17 липня 2020 року, у потерпілого ОСОБА_9 , окрім легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, також наявні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, зокрема у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з синцями та саднами обличчя; тупої травми тулубу з переломом 9-11 ребер справа по задньопахвинній лінії, які ускладнилися пневмотораксом та 10-11 ребер зліва без зміщення кісткових уламків з синцями на тулубу тупа травма поперекової ділянки із забоєм нирок, садна кінцівок.

Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання від 09 та 16 липня 2020 року, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , як осіб які здійснили на нього напад.

Отже, судом першої інстанції встановлені всі обставини вчинення обвинуваченими інкримінованого їм злочину, у тому числі встановлено спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень та враховані всі докази в їх сукупності, взаємозв`язку і достатності, а тому ствердження в апеляціях захисників щодо не з`ясування судом зазначених обставин є безпідставними.

Щодо доводів захисників в їх апеляціях на неправильну кваліфікацію дій їх підзахисних зі ствердженням непричетності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до інкримінованого їм злочину, з посиланням на неврахування судом першої інстанції пояснень цих обвинувачених є також безпідставними і необґрунтованими, оскільки покази цих обвинувачених в частині їх непричетності до нападу з метою заволодіння майном потерпілого, та його побиття, спростовуються наведеними вище доказами, які в повній мірі дослідженні судом першої інстанції і яким надана належна, об`єктивна оцінка.

Таким чином, місцевим судом вмотивовано встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами у їх сукупності, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , при здійсненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , наносили останньому удари руками та ногами по різним частинам тіла, після чого заволоділи належним потерпілому майном.

Також, враховуючи вищенаведене, слід зауважити додатково щодо доводів апеляційних скарг захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в тій частині, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_6 невірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України з посиланням на відсутність у них умислу на заволодіння майном потерпілого так як добровільно припинили кримінальне правопорушення, які не є слушними з огляду на таке.

Так, розбій, як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. У разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність, а також життя і здоров`я потерпілої особи.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, а саме заволодіння чужим майном.

У даному випадку, окрім доведеності завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що підтверджується висновком експерта № 777-Е від 17 липня 2020 року, у брата ОСОБА_11 було виявлено мобільний телефон потерпілого, який йому передав обвинувачений ОСОБА_11 та який впізнав потерпілий та отримав на відповідальне зберігання.

Потерпілий ОСОБА_9 як в своїх показах так і на слідчому експерименті за його участі вказував, що били його усі троє обвинувачених і всі троє намагалися у нього відібрати його сумку з телефоном, яку він до втрати свідомості утримував руками при собі.

При проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 , останній також вказував, що в побитті приймали участь і ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , та останні бачили момент, коли він заволодів речами потерпілого, після чого вони усі разом пішли додому, що підтверджує факт спільної спрямованості умислу обвинувачених саме на вчинення нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном.

Отже, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , окрім іншого, заволоділи належним потерпілому ОСОБА_9 майном, зокрема і мобільним телефоном, який обвинувачений ОСОБА_11 обміняв своєму брату на інший телефон, що свідчить про наявність суб`єктивної сторони розбою, а саме умислу та корисливого мотиву на заволодіння чужим майном, яким в даному випадку є належний потерпілому мобільний телефон марки Леново А6010.

Посилання захисників на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не були обізнані про крадіжку телефону та не мали на це умислу, слід розглядати критично, оскільки останні були учасниками кримінального правопорушення з самого його почату та до кінця, коли усі троє майже одночасно розійшлись по домах. При цьому належний потерпілому ОСОБА_9 мобільний телефон опинився у ОСОБА_11 , що свідчить про безпідставність доводів захисту стосовно не обізнаності обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_11 під час нападу на потерпілого заволодів належним останньому мобільним телефоном.

Таким чином, саме заволодіння майном та отримання можливості ним розпорядитися, користуватися, заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням, тощо, також охоплюється складом майнової чистини об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 187 КК України.

Що стосується посилання захисту стосовно відсутності такої кваліфікуючої ознаки діянь ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , як за попередньою змовою, то слід зазначити наступне.

Вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього кримінального правопорушення декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення.

Домовленість досягається словами, жестами, умовними знаками, а іноді поглядами як за тривалий час до початку вчинення кримінального правопорушення, так і за кілька годин, хвилин чи секунд. Початком вчинення кримінального правопорушення вважається початок виконання об`єктивної сторони. Усі погодження до початку замаху є попередніми. При цьому під час вчинення кримінального правопорушення кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Так, аналізуючи дії усіх обвинувачених які передували вчиненню кримінального правопорушення, їх дії під час вчинення кримінального правопорушення, а також їх поведінку після вчинення кримінального правопорушення, можна дійти висновку, що перебування усіх обвинувачених в малолюдному місці, переслідування потерпілого ОСОБА_9 до галявини, розташованої біля дренажного каналу, напад та нанесення потерпілому практично одночасно усіма обвинуваченими численних ударів з метою пригнічення його опору, намагання під час побиття заволодіти майном потерпілого свідчать про наявність в діях в тому числі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 прямого умислу та попередньої змови на вчинення інкримінованого їм злочину.

При цьому, приймається до уваги, що напад відбувався за умов, коли кожен із його співучасників мав змогу бачити та усвідомлювати дії інших нападників, що підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_11 в частині усвідомлення усіма учасниками злочину своїх дій, а також діями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який допоміг ОСОБА_11 подолати опір потерпілого, що підтверджується усіма протоколами проведення слідчих експериментів. Після цього, заволодівши чужим майном, нападники разом зникли з місця злочину та обвинувачений ОСОБА_11 розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 намагалися припинити напад потерпілого ОСОБА_9 на ОСОБА_11 , також не знайшли свого підтвердження, зважаючи на кількість, локалізацію і послідовність нанесених останніми тілесних ушкоджень потерпілому та встановленні обставини вчинення злочину.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказує сторона захисту в своїх апеляційних скаргах.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчинені ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Таким чином, вирок суду першої інстанції ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, є чіткими, не допускають неоднозначного трактування.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 щодо необхідності пом`якшення покарання обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом застосування до нього положень ст. 75 КК України, не є слушними.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи окремо кожному обвинуваченому покарання, у тому числі і ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував особу обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкий злочин, врахував характер та ступінь громадської небезпеки скоєного ним злочину, вік та особу обвинуваченого а саме, враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 на час вчинення злочину був неповнолітнім, раніше не судимий, при цьому посередню характеризуються з місця мешкання.

Визначено, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Даних, які б свідчили про дійсне щире каяття обвинуваченого , як на це вказує захисник в апеляції, не виявлено.

Таким чином, зважаючи на наведене вище, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а також враховуючи обставини вчинення злочину, його наслідки, поведінку обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покаранням необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією ч. 4 ст. 187 КК України.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69, 75 КК України, як на це вказує його захисник в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Такий вид і розмір покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для пом`якшення покарання і застосування положень ст.ст. 69,75 КК України не вбачається.

Щодо визначеного судом першої інстанції міри і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то оскільки в цій частині вирок суду не оскаржується, тому дані обставини не перевіряються.

Щодо доводів апеляцій захисників на порушення вимог ч. 2 ст. 98 КК України і застосування судом першої інстанції до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна, то вони є безпредметні і не є слушними, оскільки згідно змісту оскаржуваного вироку таке покарання цим неповнолітнім обвинуваченим призначено не було.

Посилання в апеляційному суді захисників на те, що при оголошенні вироку в суді першої інстанції таке додаткове покарання було оголошено, не приймається до уваги, так як апеляційний суд переглядає за змістом вирок складений і підписаний складом суду, а не зміст оголошеного вироку на технічний запис.

Отже, з огляду на загалом вищенаведене, вимоги апеляційних скарг захисників ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задоволенню не підлягають.

Разом з цим, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 , - адвоката ОСОБА_10 , щодо необхідності зміни вироку в частині збільшення солідарного стягнення моральної шкоди з обвинувачених.

Так, згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ППВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунка

За вироком суду, стягнуто солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В іншій частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не повністю погоджується, з огляду на заменшений розмір моральної шкоди, який не відповідає обсягу душевних страждань, яких потерпілий ОСОБА_9 зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

При визначенні розміру моральної шкоди, у відповідності до вищезазначених норм Закону необхідно враховати ступінь моральних страждань та переживань потерпілого ОСОБА_9 , яких він зазнав внаслідок протиправних дій з боку обвинувачених, те, що потерпілий був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, втратив душевну рівновагу і спокій, у зв`язку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, неодноразово перебував на лікуванні, та вважає, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути в розмірі 100 000 гривень для розумного задоволення потреб потерпілого.

Саме такий розмір моральної шкоди відповідає вимогам ст. 23 ЦК України, є розумним і справедливим, а тому апеляційні вимоги представника потерпілого слід задовольнити частково та стягнути солідарно з обвинувачених на користь потерпілого зазначену вище визначену суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим внести до вироку відповідні зміни в цій частині.

Таким чином, з огляду на разом вищенаведене, апеляційні скарги захисників в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково, вирок суду в частині вирішення питання стягнення моральної шкоди змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 , - адвоката ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000733, щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - змінити в частині вирішення питання цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 100 000 ( сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4