Провадження № 1-кп/127/1006/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000587 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою (по спеціальності автослюсар), військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (резервний батальйон), неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, у невстановлені дату та час, діючи умисно, отримав від брата металевий кастет, що за своїм зовнішнім виглядом має ознаки холодної зброї, який в подальшому носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Усвідомлюючи, що даний предмет являється холодною зброєю, а як наслідок розуміючи неправомірність своїх дій, ОСОБА_4 добровільно не здав кастет до правоохоронних органів та почав носити його при собі без передбаченого законом дозволу, всупереч вимогам визначеним п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622 зі змінами та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 № 576.

В подальшому, 27.09.2023 приблизно о 13:30 год ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку № 200-А по вул. Пирогова у м. Вінниця, був зупинений працівниками ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з метою перевірки відповідно до ст. 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію». На запитання працівників поліції про наявність при собі заборонених речей, усвідомлюючи, що його дії спрямовані на незаконне носіння холодної зброї будуть викриті працівниками поліції, повідомив, що у задній кишені штанів, зберігає кастет. В подальшому, в ході огляду місця події, в період часу з 14:43 год по 14:49 год 27.09.2023, в присутності двох понятих, ОСОБА_4 добровільно видав із задньої кишені штанів, металевий предмет чорного кольору, зовні схожий на кастет, який в подальшому було вилучено та поміщено до спеціального пакету.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/102-23/17186-ХЗ від 29.09.2023, предмет, вилучений 27.09.2023 у ОСОБА_4 , являється контактною неклинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії кастетом. Даний кастет виготовлений промисловим способом.

Крім того, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на території України та про відповідальність за такі діяння, перебуваючи по вул. Пирогова, неподалік будинку 205 у м. Вінниця, помітив згорток у клейкій стрічці чорного кольору, який знаходився у траві на узбіччі. Зрозумівши, що там може бути наркотична речовина, підняв вказаний згорток та помістив у шкарпетку правої ноги. Таким чином, ОСОБА_4 незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку зберігав при собі для власного вжитку без мети збуту. В подальшому, 27.09.2023 приблизно о 13:30 год, перебуваючи поблизу будинку № 200-А по вул. Пирогова у м. Вінниця, був зупинений працівниками ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з метою перевірки відповідно до ст. 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію». На запитання працівників поліції про наявність заборонених речовин, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропних речовин, будуть викриті, повідомив, що у нього при собі наявна психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, яка знаходиться при ньому у шкарпетці правої ноги. В ході огляду місця події, в період часу з 14:43 год по 14:49 год 27.09.2023, в присутності двох понятих, ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції знайдений ним вищевказаний згорток.

Згідно з висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/102-23/17187-НЗПРАП від 04.10.2023 в наданій на експертизу порошкоподібній речовині, масою 0,8088 г, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,2404 г.

Відповідно до Наказу МОЗ України № 280 від 15.05.2015, який затверджує зміни до наказу МОЗ України від 01.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», для кримінально караного діяння маса психотропної речовини амфетаміну, має бути більш як 0,15 г.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями. Свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини скоєння цих кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті та погодилася з кваліфікацією його дій. Зокрема, повідомив, що наразі є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (резервний батальйон). 27.09.2023 перебував у відпустці у м. Вінниця. Цього ж дня, в обідню пору, перебуваючи по вул. Пирогова, неподалік будинку 205 у м. Вінниця, помітив згорток у клейкій стрічці чорного кольору, який знаходився у траві на узбіччі. Зрозумівши, що там може бути наркотична речовина, підняв його та помістив у шкарпетку правої ноги. В подальшому був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав даний згорток та наявний у нього кастет, який йому раніше подарували. Обвинувачений зауважив, що навмисно не носив з собою кастет, а взагалі забув про нього і згадав лише під час спілкування з працівниками правоохоронних органів. Крім того, зазначив, що психотропну речовину хотів сам спробувати, тому залишив її для власного вживання. Про вчинене щиро шкодує та зробив належні висновки.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінальних правопорушень, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та визначені обвинуваченням обставини їхнього вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу та за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно визначені (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (якими передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо.

Індивідуалізація покарання це конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив обрати обвинуваченому найвищу межу покарання, вказану у санкціях закону, за яким кваліфікуються його дії, з врахуванням положень ст. 70 КК України, при цьому остаточне покарання просив призначити з врахуванням положень ст. 69 КК України та ст. 58 КК України у виді 2 років службового обмеження з відрахуванням в доход держави із суми грошового забезпечення 20 %; обвинувачений просив його суворо не карати); відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком (ч. 1 ст. 309 КК України) та нетяжким злочином (ч. 2 ст. 263 КК України)); особливості й обставини вчинення кримінальних правопорушень (те, що останні не мають підвищеного рівня суспільної небезпечності, їх вчиненням не спричинено будь-кому будь-якої шкоди); особу обвинуваченого (його молодий вік (на момент ухвалення вироку має повних 22 роки), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, окремо слід зазначити, що відповідно до службової характеристики ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом у в/ч НОМЕР_2 зарекомендував себе дисциплінованим військовим, з хорошою професійною підготовкою, достатньою для виконання обов`язків.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінальних протиправних діянь, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень полягає в тому, що в момент затримання ОСОБА_4 відразу ж зізнався у вчиненому та повідомив про всі обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

За вищевикладених обставин, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме визнання ним вини, щире каяття, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, а також зважаючи на особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, в молодому віці в умовах воєнного стану, пов`язаного зі збройною агресією РФ проти України, свідомо став на захист України ставши військовослужбовцем за контрактом, вважає, що покарання, яке попросив прокурор, буде надто суворе та несправедливе по відношенню саме до даного обвинуваченого, оскільки є неспівмірним з тяжкістю вчинених ним кримінальних правопорушень.

Відтак, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідним та достатнім буде застосування відносно нього покарання у виді штрафу в межах санкцій статей обвинувачення. При цьому остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ст. 70 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, тому підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме: № СЕ-19/102-23/17186-ХЗ від 29.09.2023 у розмірі 956 грн та № СЕ-19/102-23/17187-НЗПРАП від 04.10.2023 у розмірі 1912 грн, на загальну суму 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок, оскільки їхнє проведення було обумовлено розслідуванням скоєних ним кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 263, 309 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави;

-за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень в дохід держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз на загальну суму 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2023 по справі № 127/30301/23 на майно вилучене у ОСОБА_4 під час огляду місця події 27.09.2023, а саме: металевий предмет ззовні схожий на кастет, поміщений до спеціального пакета НПУ СУ PSP 6106469 та згорток у клейкій стрічці чорного кольору, всередині якого знаходиться зіп-пакет із порошкоподібною речовиною рожевого кольору, поміщений до спеціального пакета НПУ № 7375194.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000587, які відповідно до квитанцій № 141 від 04.10.2023 та № 39 від 04.10.2023 зберігаються в камері зберігання речових доказів Відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, а саме:

-кастет, який є контактною неклинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії, поміщений до спецпакету «Україна МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА 5694755» знищити;

-амфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 0,2404 г, поміщений до спецпакету «Україна МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА 5606263» знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: