Справа № 503/870/23
Провадження № 1-кп/503/57/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима судове провадження за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000548 від 06.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серби Кодимського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-санітара відділення взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , з військовим званням «матрос», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_7 , секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановив:

02.06.2023 року близько 23:00 години, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено ОСОБА_3 , знаходився за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_6 виникла словесна суперечка. У ході вищезазначеного конфлікту у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень невизначеного обсягу ОСОБА_6 .

У цей же день та час, ОСОБА_3 , діючи цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень невизначеного обсягу потерпілій ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з мотивів особистої неприязні, перебуваючи в положенні стоячи, діючи умисно із значною силою наніс два удари кулаками правої та лівої рук в область черевної порожнини ОСОБА_6 з лівого та правого боків, яка в цей час знаходилась біля нього в положенні стоячи. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 відчула сильний біль та присіла закривши руками обличчя, після чого ОСОБА_3 , знаходячись з лівого боку від потерпілої одразу наніс удар ногою по лівій руці від чого та відчула сильний різкий біль та 05.06.2023 року звернулась до хірургічного кабінету поліклінічного відділення КНП «Кодимська лікарня».

У результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої кістки у нижній третині, який не був небезпечним для життя, спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, зазначив, що просив пробачення у потерпілої та додатково попросив пробачення у неї під час судових дебатів, а також відзначив, що розуміє потребу у своєму виправленні, просив суворого не карати. При цьому, зазначив, що тиску на нього або примушування до визнання ним своєї вини до нього не застосовувалось.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні також просила суворо не карати обвинуваченого, підтвердила ту обставину, що останній просив у неї пробачення і вона його пробачила. Також відзначила, що вона з обвинуваченим продовжує проживати однією сім`є.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення підтверджується встановленими судом обставинами на підставі сукупності належних і допустимих доказів, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

- показами обвинуваченого ОСОБА_3 наданими ним в ході його допиту під час судового розгляду, які фактично зводились до підтвердження вище наведених фактичних обставин кримінального провадження, при цьому не містили обставин які б суперечили їм або спростовували їх. Водночас покази обвинуваченого щодо обставин нанесення ним ударів в область черевної порожнини потерпілої суд оцінює не як заперечення їх, а як наслідок не збереження цих обставин в його пам`яті через перебування в стані алкогольного сп`яніння;

- висновком експерта № 102 за результатом проведення в період 08-09.06.2023 року судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження: Закритий перелом лівої ліктьової кістки у нижній третині. Вказане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого (тупих) твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженні не відобразились. Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що вищезазначене тілесне ушкодження виникло незадовго до звернення за медичною допомогою та могло бути спричинене 02.06.2023 р. Закритий перелом лівої ліктьової кістки не був небезпечним для життя, спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

При цьому, суд не приймає як доказ протокол № 57 медичного огляду для встановлення факту стану сп`яніння від 07.06.2023 року, згідно висновку якого ОСОБА_3 о 14:00 годині 07.06.2023 року перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки подія кримінального правопорушення мала місце ще 02.06.2023 року. Однак, з огляду на те, що ознака перебування обвинуваченого під час події кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, як обставина, яка обтяжує покарання зазначена у змісті обвинувального акту, а сам обвинувачений в своїх показах безпосередньо наданих в судовому засіданні підтвердив своє перебування в стані алкогольного сп`яніння, то суд вважає, що відповідний фізіологічний стан обвинуваченого на час діяння доведений належним доказом.

Судом обвинуваченому було додаткового роз`яснено положення ч.3 ст. 23 та пункту 1 ч.4 ст. 42 КПК України щодо можливості реалізації права на допит свідків обвинувачення і допиту свідків захисту, але сторона захисту даним процесуальним правом не скористалася.

Отримавши і дослідивши вище зазначенні показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, дослідивши документи та висновок експерта, а також враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у кримінальному провадженні, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього.

Учасникам судового провадження судом було роз`яснено, що згідно ч.2 ст. 394 КПК України вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України. З чим учасники погодились і проти чого також не заперечували.

Суд визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з урахування показань наданих обвинуваченим під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого та зазначені у змісті обвинувального акту, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого та зазначені у змісті обвинувального акту, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно положень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 та висновків викладених в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 556/588/18 (провадження № 51-569км19) суд при ухваленні вироку не обмежений оцінкою наявності або відсутності обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, яка наведена у змісті обвинувального акту, а тому «Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку».

При цьому, суд звертає увагу на ті обставини, що згідно змісту обвинувального акту та наданих в судовому засіданні показів самого обвинуваченого ОСОБА_3 останній на час діяння співмешкав з потерпілою ОСОБА_6 та продовжує співмешкати до теперішнього часу.

У зв`язку з чим суд вважає наявною також обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, яка передбачена пунктом 61 ч.1 ст. 67 КК України.

Водночас із цим, суд, у відповідності до своїх повноважень передбачених ч.2 ст. 66 КК України, вважає необхідним визнати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також висловлене ним до потерпілої прохання про пробачення, яке було прийнято останньою з його пробаченням, про що обоє учасників повідомили суду в судовому засіданні.

Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується задовільно, а за місцем проходження військової служби за однією характеристикою характеризується негативно, а за іншою посередньо; є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-санітара відділення взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 ; у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, але перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з відповідним діагнозом, який суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного судового рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці, але існування якого підтверджено належним доказом наявним в матеріалах судової справи, який був судом безпосередньо досліджений під час судового розгляду; раніше не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Аналіз інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого з досудової доповіді органу з питань пробації, вказує на те, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінені як середні, у зв`язку з чим беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію теперішнього правопорушення, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до пункту 2 ч.3 ст. 76 КК України, тобто не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та пункту 4 ч.3 ст. 76 КК України, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».

При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у зв`язку з чим приходить до висновку, що йому слід призначити міру покарання у виді обмеження волі на строк один рік і шість місяців, але враховуючи обставини справи та особу засудженого, який є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, вважає за можливе, на підставі положень ч.1 ст. 58 КК України, замість обмеження волі на вказаний строк призначити засудженому службове обмеження на той самий строк.

Суд не вбачає необхідності у застосуванні до засудженого заходів, передбачених ст. 911 КК України, з огляду на продовження його спільного проживання із потерпілою та прийнятою нею його пробачення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід до обвинуваченого під час досудового розслідування і судового провадження не застосовувався, а до набрання вироком законної сили суд не вбачає ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та як наслідок необхідності в обранні запобіжного заходу до обвинуваченого з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, з огляду на призначення покарання у виді службового обмеження.

Речовий доказ, а саме DVD-R диск із рентген знімком кісток лівого передпліччя в двох проекціях №86677, який у відповідності до положень пункту 1 ч.2 ст. 99 КПК України є документом, згідно положень пункту 7 ч.9 ст. 100 КПК України, залишити в матеріалах кримінального провадження (судового провадження) протягом усього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст. 58 КК України, замінити ОСОБА_3 , покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців, на покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців із відрахуванням 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Речовий доказ, а саме DVD-R диск із рентген знімком кісток лівого передпліччя в двох проекціях №86677, залишити в матеріалах кримінального провадження (судового провадження) протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1