Номер провадження: 11-сс/813/1565/23
Справа № 522/7191/23 1-кс/522/5661/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України,

встановив:

Слідчим відділом УСБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.2 ст.111, ч.3 ст.110-2, ч.1 ст.161, ч.2 ст.114-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 року, о 05:00 год., за наказом президента Російської Федерації (далі за текстом - РФ), збройні сили РФ незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 26.03.2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 25.04.2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022 року та строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 25.05.2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 23.08.2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 21.11.2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 19.02.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 20.05.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №254/2023 від 01.05.2023 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 18.08.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента №451/2023 від 26.07.2023 року.

У лютому-березні 2022 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) громадянин України ОСОБА_8 , який був невдоволеним чинною державною владою в Україні, сповідував неприйняття державності України, підтримував збройну агресію РФ проти України, визнавав її правомірною і підшукував способи сприяти їй. Усвідомлюючи, що РФ здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на надання Російській Федерації, її державним органам, організаціям і представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України шляхом передачі інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, зокрема сил та засобів ППО на території Одеської області.

Після повномасштабного військового вторгнення, у 2022 році (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені), ОСОБА_8 , використовуючи наявний в нього мобільний телефон «Xiaomi 9T Pro», з СІМ-картою із номером телефону НОМЕР_1 , будучи зареєстрованим в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram» під аккаунтом « ОСОБА_9 » знайшов телеграм-канал з підтримки збройної агресії РФ проти України, під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та дізнався про зв`язок з адміністраторами вказаного каналу шляхом використання чат-боту « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який вказаний у загальних відомостях про канал.

У подальшому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і військової агресії РФ проти України, а також те, що РФ здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні введено воєнний стан, розпочав збір інформації про розташування в м. Одесі і Одеській області підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, об`єктів критичної інфраструктури, з метою поширення цієї інформації використовуючи вказаний вище чат-бот « ІНФОРМАЦІЯ_4 », застосовуючи відповідні заходи конспірації.

Так, 18.08.2023 року, о 07:10 год., ОСОБА_8 , рухаючись на власному автомобілі «Skoda Spaceback», державний номер НОМЕР_2 на перехресті вул. Медової (с. Ліски) та вул. Академіка Заболотного в Одеському районі, побачив розташування на вказаній ділянці місцевості особовий склад та військову техніку військової частини НОМЕР_3 , які здійснили вимушену зупинку, та, використовуючи власний мобільний телефон «Xiaomi 9T Pro», з СІМ-картою із номером телефону НОМЕР_1 , сфотографував їх.

У подальшому, в цей же день, о 12:03 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний мобільний телефон «Xiaomi 9T Pro», з СІМ-картою із номером телефону НОМЕР_1 , ОСОБА_8 надіслав відзняте фото в чат-бот «ІНФОРМАЦІЯ_4» телеграм-каналу з підтримки російської агресії проти України «REVERSE SIDE OF THE MEDAL» в месенджері «Telegram» додавши наступний текст «Админ есть срочная АДРЕСА_2 какоето пво в этой точке НОМЕР_4».

На вказане повідомлення о 12:19 год. ОСОБА_8 отримано відповідь «+», що свідчить про ознайомлення з надісланим фото та текстовими повідомленнями адміністратором чат-боту.

При цьому з метою уникнення доказів його злочинної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, ОСОБА_8 не підписувався на телеграм-канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та після відправки вказаних вище повідомлень видаляв саму переписку з чат-ботом.

Згідно листа ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 24.08.2023 року, на зазначеній ділянці місцевості 18.08.2023 року у вказаний період часу була здійснена вимушена зупинка особового складу військової частини НОМЕР_3 , до складу якої входила 1 машина супроводу та 1 транспортно-заряджаюча машина до ЗРК «ОСА-АКМ», які рухались для виконання заздалегідь спланованих завдань.

Інформація про рух зазначених військових та військової техніки не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, оскільки ці відомості не підлягають розголошенню.

При наявності відомостей у вигляді фотознімків даної місцевості можливо було ідентифікувати на місцевості розташування зазначеного підрозділу Збройних Сил України, із фіксацією кількості техніки та військовослужбовців, оскільки зупинка була здійснена на відкритій ділянці місцевості.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 здійснив поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

01.09.2023 року ОСОБА_8 було затримано органом досудового розслідування в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

02.09.2023 року старший слідчий в ОВС СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинення нових кримінальних правопорушень чи продовжити вчинення злочину, в якому підозрюється, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 31.10.2023 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Захисник вказує, що ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокуроромне доведені, не враховані дані про особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків та його готовність співпрацювати зі слідством.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя в цілому виконав вимоги ст.117, 178, 183 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколів обшуків від 01.09.2023 року; протоколів про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 23.08.2023 року; та інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності, що долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Апеляційним судом не встановлено передбачених ст.87 КПК підстав для визнання цих доказів недопустимими.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які на даній стадії досудового розслідування можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.114-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до Законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Таким чином, долучені до клопотання докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовують версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру, а остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснювати незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється, що виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу, та існування ризиків у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає також необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки він на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на них, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Не виключається і ризик можливого знищення, приховання або спотворення підозрюваним будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо не визначення підозрюваному відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.114-2 КК України, слідчий суддя одночасно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки вказаний запобіжний захід не відповідатиме вимогам ст.176 КПК та може виявитися не здатним запобігти встановленим ризикам.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та існування ризиків у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для необхідності відмови в клопотанні слідчого, про що просить в апеляційній скарзі захисник, чи для зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст.197 КПК.

Згідно ст.197 КПК строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 31.10.2023 року включно, що з урахуванням дати його затримання з 01.09.2023 року становить 61 (шістдесят один) день. Таке рішення не відповідає вимогам ст.197 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині визначення строку дії ухвали не відповідає вимогам закону, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обрати підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 30.10.2023 року, без визначення розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4