ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/817/24 Справа № 193/1352/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2023 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 березня 2024 року включно із визначенням розміру застави обвинуваченому за ч. 3 ст. 286 КК України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2023 року обвинуваченому за ч. 3 ст. 286 КК України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04 березня 2024 року, з можливістю внесення раніше визначеної застави у сумі шістдесяти одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 700 524 (сімсот тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1-ї інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити в повному обсязі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із застосуванням застави у виді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 805 200, 00 гривень. На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що при зменшені розміру застави судом не враховано вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі визнання його винним, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан обвинуваченого, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Звертає увагу, що в даному випадку слід прийняти до уваги, що внаслідок вказаної ДТП загинуло троє осіб, з яких двоє є працівниками правоохоронних органі, що без сумнівів створює резонанс у суспільстві.

Прокурором зазначено мотиви обґрунтованості заявлених ним ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 2 ст. 177 КПК України: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Також, наведено підстави щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Наголошує, що тенденція щодо зменшення розміру застави, як альтернативи запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , на противагу скоєного кримінального правопорушення та смерті трьох осіб, створює хибне уявлення про цінність людського життя та поступово нівелює, у разі внесення такої застави, дотримання обвинуваченим обов`язків, надасть останньому можливість затягувати судовий процес або уникнути покарання взагалі шляхом переховування від суду.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представник потерпілої ОСОБА_7 , кожен окремо, в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу прокурора з підстав, наведених прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_10 , кожен окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскаржену ухвалу суду 1-ї інстанції просили залишити без змін.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть трьох потерпілих, що відповідає правовій кваліфікації ч. 3 ст. 286 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_11 може здійснити дії, передбачені ч. 1ст. 177 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що прокурором оскаржується питання щодо альтернативного запобіжного заходу, а саме зменшення розміру застави.

Як вбачається з наданих матеріалів, суд 1-ї інстанції оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Разом з цим, суд 1-ї інстанції зауважив, що ухвала суду від 07.11.2023 року, якою продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою з можливістю внесення застави, оскаржувалася стороною обвинувачення в апеляційному порядку у частині зменшення розміру застави з 300 (805 200 грн) до 261 (700 524 грн) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і за ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2023 року вона була залишена без змін. Судом враховано, що на час розгляду справи ухвала суду, якою визначено розмір застави у сумі 700 524 грн. чинна і зберігає свою дію під час продовження основного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд 1-ї інстанції правильно прийшов до висновку, що немає підстав для задоволення клопотання прокурора в частині збільшення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу для обвинуваченого, зокрема до попереднього її розміру, що складав 805 200 грн, оскільки щодо останнього є чинним раніше визначений аналогічний запобіжний захід, який діє до його зміни чи скасування у встановленому КПК порядку.

Разом з тим, судом 1-ї інстанції правильно враховано, що за змістом положень ч. 8, 10 ст. 182 КПК України питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі може виникати лише у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки. У цьому разі застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

На час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_11 не скористався можливістю внесення цієї застави і продовжує перебувати під вартою, а тому не настали обставини, які надають підстави стороні обвинувачення, згідно до вимог ч. 8, 10 ст. 182 КПК України, заявляти перед судом клопотання про збільшення розміру застави.

При визначенні розміру застави суддя суду 1-ї інстанції врахував обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, й залишив розмір застави в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На думку колегії суддів саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до обвинуваченого, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтував рішення про залишенняі зменшеного розміру застави, що виклав їх у своєму рішенні.

Суд 1-ї інстанції обґрунтовано зазначив про недоведеність існування ризиків, передбачених п. 5 і п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризиків того, що обвинувачений може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та/або вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку суду, вказані ризики не можуть доводитися лише припущеннями, без наведення фактів, підтверджених належними доказами, стосовно поведінки обвинуваченого, які дають підстави для тверджень про існування цих ризиків.

Так, на стадії судового розгляду встановлено, що ОСОБА_11 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Наразі обвинувачується за вчинення не умисного, а необережного злочину, який і призвів до тяжких наслідків. Не надано прокурором також жодних відомостей, що ОСОБА_11 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за вчинення порушень Правил дорожнього руху.

Разом з чим, будь-яких даних про зменшення чи відсутність вищевказаних ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Матеріали провадження та апеляційна скарга прокурора не містять об`єктивних даних про необґрунтованість або незаконність зменшення розміру застави.

Отже, доводи прокурора не спростовують висновків суду про можливість залишення зменшеного розміру застави, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2023 року відносно ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2023 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 березня 2024 року включно із визначенням розміру застави обвинуваченому за ч. 3 ст. 286 КК України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4