ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3200/23 Справа № 172/345/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000062 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Лозове Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима, останній раз:

- 09.11.2018 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 3років позбавлення волі. Звільнена 09.11.2021 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати як незаконний, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що під час її допиту на досудовому розслідуванні були порушені її права, оскільки на той момент вона була у стані алкогольного сп`яніння, а тому не мала можливості розуміти свої права та обставини, що відбуваються, окрім того, їй не був призначений захисник.

Зазначає, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 при первинному їх допиті в суді вказували на те, що вони не бачили як ОСОБА_8 брала у потерпілого кошти, хоча весь вечір вони були разом.

Стверджує, що потерпілий міг втратити гроші або витратити їх на власні потреби, однак забути про це, оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння, крім того, в нього цілу ніч випадали гроші з кишень.

Звертає увагу на те, що свідки та потерпілий з`являлися до суду в стані алкогольного сп`яніння, однак сторона обвинувачення все одно їх допитувала, у зв`язку з чим, їх покази постійно змінювалися та суперечили первинним показам.

Також вона неодноразово наголошувала на допиті потерпілого в залі суду, однак сторона обвинувачення такої можливості не надала.

Посилається на те, що в матеріалах провадження не має доказів того, що вилучені в неї грошові кошти належать потерпілому, не зазначено серію та номер цих коштів, не проведено експертизу на наявність її відбитків на купюрах.

Окрім того, стороною обвинувачення, потерпілим не заявлено цивільний позов.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; також вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 12.05.2022 року, в період часу з 13.00 години по 16.00 годину, більш точного часу слідством не встановлено, перебуваючи в будинку, в якому мешкає ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїми знайомими: ОСОБА_11 та ОСОБА_10 сиділи та вживали алкогольні напої. В ході розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_8 та ОСОБА_10 неодноразово обіймалася з потерпілим ОСОБА_11 . Після чого, у невстановлений слідством час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, який спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме грошових коштів, які знаходилися у потерпілого ОСОБА_11 в штанях, в правій передній кишені.

Ігноруючи Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», дія якого продовжена, реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, повторно, за допомогою правої руки, залізла до передньої правої кишені штанів потерпілого ОСОБА_11 та викрала грошові кошти у сумі 4000 грн, чим спричинила потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами самої обвинуваченої ОСОБА_8 , яка в суді першої інстанції не спростовувала факту привласнення грошових коштів потерпілого ОСОБА_11 , якими вона розпорядилася на власний розсуд;

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що точної дати не пам`ятає, в дворі у ОСОБА_12 вживали спиртні напої. З обвинуваченою він знімав грошові кошти, які поклав в праву кишеню штанів, що бачила ОСОБА_8 . Під час розпиття напоїв він з обвинуваченою заходили в будинок, де вона почала його обіймати, потім він виявив, що в нього зникли кошти;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні повідомила про обставини, які мали місце навесні за місцем мешкання ОСОБА_12 , а саме, що вона бачила, як ОСОБА_8 з правої кишені штанів потерпілого витягнула кошти та пішла в хату, яка була сума, їй не відомо;

- показами свідка ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції показав, що навесні 2022 року обвинувачена, потерпілий ОСОБА_11 і ОСОБА_13 прийшли до нього додому. Всі розпивали алкогольні напої, також він бачив, що обвинувачена обіймалася з потерпілим. Від працівників поліції він дізнався, що ОСОБА_8 викрала гроші.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.05.2022 року, відповідно до якого, ОСОБА_11 повідомив, що 12.05.2022 року після 11.30 годин за невідомих обставин зникли гроші (т.2 а.п.8);

- заявою ОСОБА_8 про добровільну видачу грошових коштів на суму 1680 грн (т.2 а.п.30);

- протоколом огляду предмету від 13.05.2022 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого, оглянуто добровільно видані ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1680 грн, які за поясненнями обвинуваченої вона викрала у ОСОБА_11 12.05.2022 року (т.2 а.п.31-32);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього, відповідно до якого, підозрювана ОСОБА_8 пояснила та показала обставини вчинення нею кримінального правопорушення, а саме, в ході розпивання алкогольних напоїв помітила у правій кишені штанів потерпілого кошти, які витягнула правою рукою (т.2 а.п.72-73, 75);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 щодо обставин, які мали місце в день вчинення кримінального правопорушення, узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

Доводи обвинуваченої про те, що на досудовому розслідуванні були порушені її права, оскільки їй не був призначений захисник, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 17.05.2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та вручено пам`ятку про її процесуальні права та обов`язки (т.2 а.п.62-64, 65-66), разом з цим ОСОБА_8 було заявлено, що вона свої інтереси буде захищати самостійно, що підтверджується протоколом роз`яснення права на захист (т.2 а.п.67).

Що стосується того, що обвинувачена під час її допиту на досудовому розслідуванні перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а тому вона не мала можливості розуміти свої права та обставини, що відбуваються, то зазначене не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Посилання обвинуваченої на те, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 при первинному їх допиті в суді вказували на те, що вони не бачили як ОСОБА_8 брала у потерпілого кошти, а також, що потерпілий міг втратити гроші або витратити їх на власні потреби, є безпідставними, оскільки свідки під час судового розгляду судом першої інстанції допитувались лише один раз, а саме ОСОБА_10 - 10.11.2022 року, а ОСОБА_9 - 12.12.2022 року, при цьому свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що вона бачила як ОСОБА_8 з правої кишені штанів потерпілого витягнула гроші, окрім того, сама обвинувачена в судовому засіданні не заперечувала того факту, що вона з кишені штанів потерпілого ОСОБА_11 витягнула грошові кошти, заховала їх під дахом будинку, після чого забрала їх та витратила на власні потреби.

Твердження обвинуваченої, що свідки з`являлися до суду в стані алкогольного сп`яніння, не є слушним, оскільки з технічних записів судових засідань, під час яких були допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вбачається, що жоден з учасників судового розгляду не звертав увагу суду на те, що вказані свідки перебувають у стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого, свідки були допитані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, проти чого не заперечувала обвинувачена ОСОБА_8 .

Щодо стану потерпілого, то відповідно до технічного запису судового засідання від 10.11.2022 року, він визнав, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак вказана обставина не заважала потерпілому надавати покази, які в свою чергу узгоджуються із показами свідків, під час його допиту стороною обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена неодноразово наголошувала на допиті потерпілого в залі суду, однак сторона обвинувачення такої можливості не надала, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 10.11.2022 року в суді першої інстанції був допитаний прокурором, однак оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння, на що звернув увагу захисник, коли йому було запропоновано судом задати питання, було вирішено відкласти його допит. В подальшому потерпілий з`явився до суду 12.12.2022 року, однак не дочекався закінчення судового засідання, що підтверджується журналом судового засідання від 12.12.2022 року (а.п.119 т.1), внаслідок чого він не був допитаний. Після цього, суд першої інстанції неодноразово викликав потерпілого ОСОБА_11 в судове засідання шляхом направлення на його номер телефону смс-повідомлення, однак потерпілий до суду не з`являвся. В подальшому прокурором до суду був наданий лист з військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_11 самовільно залишив військову частину, щодо нього відкрите кримінальне провадження за ч.5 ст.407 КК України та місце його перебування на цей час невідоме (а.п.225 т.1). Під час судового розгляду, яке мало місце 08.06.2023 року, судом було оголошено лист з військової частини щодо ОСОБА_11 .

Відповідно до ч.1 ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

З журналу судового засідання від 08.06.2023 року вбачається, що сторона захисту не заперечувала проти закінчення судового слідства та переходу до судових дебатів за відсутності допиту потерпілого стороною захисту (а.п.235-239 т.1).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_11 про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 без його участі (зворот а.п.26 т.1).

Таким чином, судом першої інстанції було вжито заходи для допиту потерпілого, що не свідчить про істотне порушення КПК України чи неповноту судового розгляду, так як судом обставини провадження були з`ясовані на підставі допиту обвинуваченої, потерпілого, який був допитані в суді прокурором, свідків, дослідження письмових доказів.

Посилання обвинуваченої на те, що в матеріалах провадження не має доказів того, що вилучені в неї грошові кошти належать потерпілому, не зазначено серію та номер цих коштів, не проведено експертизу на наявність її слідів на купюрах є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 добровільна видала працівникам поліції грошові кошти в сумі 1680 грн, при цьому пояснила, що викрала їх у ОСОБА_11 12.05.2022 року, що підтверджується протоколом огляду предмету від 13.05.2022 року, також під час слідчого експерименту за її участю ОСОБА_8 показала як вона з правої кишені штанів потерпілого витягнула кошти, що узгоджується із показами свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона бачила як ОСОБА_8 з правої кишені штанів потерпілого витягнула грошові кошти.

Доводи обвинуваченої про те, що стороною обвинувачення, потерпілим не заявлено цивільний позов, - не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.128 КПК України цивільний позов прокурором може бути пред`явлений в інтересах держави та громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, однак потерпілий ОСОБА_11 до вказаних осіб не відноситься, оскільки матеріали провадження таких відомостей не містять, а подання цивільного позову потерпілим є його правом, а не обов`язком.

Посилання захисника на те, що прокурор брав участь у розгляді провадження в режимі відеоконференції з власних засобів, однак з кабінету іншого прокурора, підтверджується технічними записами та журналами судових засідань від 07.07.2022 року (а.п.28, 32 т.1), разом з цим, колегія суддів вважає, що вказана обставина в цьому випадку не є підставою для скасування судового рішення, оскільки з технічних записів судових засідань вбачається, що секретар судового засідання доповів суду про участь прокурора ОСОБА_14 в судовому засіданні з особистого кабінету прокурора ОСОБА_15 , встановив його особу, при цьому, ані обвинувачена, ані її захисник не заперечували проти того, що прокурор ОСОБА_14 бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не з особистого кабінету та сумнівів щодо його особи не висловлювали.

Доводи захисника про те, що захисник брав участь в режимі відеоконференції з власних засобів, а тому його особа не встановлена, також йому не була вручена пам`ятка про права та обов`язки є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в суді першої інстанції захисник ОСОБА_16 у цьому кримінальному провадженні хоч і брав участь в режимі відеоконференції з власних засобів, разом з цим, він завжди виходив з власного кабінету, що підтверджується технічними записами та журналами судових засідань, тобто його особа була встановлена, та обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду не висловлювала заперечень щодо участі її захисника в режимі відеоконференції, а що стосується невручення захиснику пам`ятки про його права та обов`язки, то вказана обставина не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до матеріалів провадження адвокат ОСОБА_16 був призначений захисником ОСОБА_8 на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області 10.06.2022 року та відповідно до цього доручення він здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.09.2015 року (а.п.88 т.2), тобто є професійним адвокатом.

Твердження захисника, що захисник ОСОБА_16 не мав конфіденційної розмови з обвинуваченою, оскільки брав участь у провадженні в режимі відеоконференції, а тому не мав можливості належним чином виконувати свої обов`язки, не є слушним, оскільки з технічного запису та журналу судового засідання від 07.07.2022 року (а.п.34 т.1) вбачається, що під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину повністю визнала та не заперечувала проти розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, тобто без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, разом з цим, проти такого розгляду заперечував захисник ОСОБА_16 та просив оголосити технічну перерву для розмови із обвинуваченою, після якої обвинувачена ОСОБА_8 просила розглянути провадження з повним дослідженням доказів. Також під час судового розгляду провадження захисник ставив питання як обвинуваченій, так і свідкам, заявляв клопотання, виступав в судових дебатах, тобто вказані обставини свідчать про те, що захисник ОСОБА_16 виконував свої обов`язки і здійснював повноваження відповідно до положень статей 46 та 47 КПК України.

У провадженні немає даних, які б вказували на те, що правова допомога була надана захисником обвинуваченій ОСОБА_8 непрофесійно чи на неналежному рівні.

За таких обставин не можна стверджувати про те, що право обвинуваченої на захист судом було порушено.

Посилання захисника на те, що захисником ОСОБА_16 не подавались клопотання про розгляд провадження в режимі відеоконференції з власних засобів та судом першої інстанції такі ухвали постановленні не були, не є слушними, оскільки, на думку колегії суддів, вказані обставини не є тими істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування по суті правильного судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, вчинила кримінальне правопорушення через короткий проміжок часу після звільнення з місця позбавлення волі, за місцем проживання характеризується негативно, рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2013 року позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей, 2012 та 2013 років народження, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголем, вину не визнала, а також, що потерпілий претензій до обвинуваченої не має; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння; обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених судом не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4