Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

14 листопада 2023 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом від 28.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Оскільки суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_9 , у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_9 до переховування від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі триває стадія дослідження доказів зі сторони захисту. Водночас, докази, які подаються стороною захисту, викликають необхідність у додатковому допиті свідків зі сторони обвинувачення. Так, зокрема, стороною захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_8 подаються докази, що стосуються показань ОСОБА_15 як підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а також як обвинуваченого під час судового розгляду в інших судах. При цьому, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_12 надається власна інтерпретація причин, мотивів та обставин надання ОСОБА_15 показань, які не узгоджуються із показаннями, наданими останнім під час допиту як свідка в Пирятинському районному суді. З огляду на положення кримінального процесуального законодавства України ОСОБА_15 має бути додатково допитаний з метою з`ясування причин, мотивів та обставин надання показань, дослідження яких ініційовано стороною захисту. Отже, з урахуванням повідомлень ОСОБА_15 про наявність небезпеки для його життя у зв`язку із наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик незаконного впливу на нього з боку обвинуваченого ОСОБА_9 не зменшився. Крім цього подання стороною захисту доказів також може викликати необхідність у повторному допиті інших вже допитаних свідків зі сторони обвинувачення, а тому ризик незаконного впливу на таких свідків не виключається. Так, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_12 заявлено ряд клопотань про виклик свідків, в тому числі клопотання про додатковий допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , яке судом задоволено. Ризик впливу на потерпілих також не зменшився, оскільки вони судом не допитані. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчать наступні обставини. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні спостерігалося намагання ОСОБА_9 досягти звільнення з-під варти до ухвалення судового рішення у справі. Про це свідчать дії сторони захисту з боку ОСОБА_9 , спрямовані на затягування судового розгляду, відволікання суду від дослідження доказів, вжиття заходів до зміни суду, з послідуючими скаргами на надмірне тримання під вартою та надмірну тривалість судового розгляду. Обставини, які свідчать про зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами, доводились до відома суду та судом вже була дана оцінка цим обставинам як таким, що впливають на тривалість судового розгляду. Також до відома суду доводились обставини впливу з боку ОСОБА_9 на потерпілих та їх представника, шляхом повідомлення вигаданих обставин щодо начебто здійснення на нього тиску адвокатом ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту 05.09.2014. Обвинувачений ОСОБА_9 намагався дискредитувати таким чином представника потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - адвоката ОСОБА_14 перед судом та громадськістю (у першу чергу міста Кременчука), оскільки хід судових засідань постійно фіксується представниками ЗМІ. Крім цього необхідно враховувати, що ОСОБА_15 є чоловіком небоги ОСОБА_9 , а тому, перебуваючи на волі, навіть під домашнім арештом, обвинувачений ОСОБА_9 буде мати можливість, використовуючи родинні зв`язки, впливати на ОСОБА_15 з метою зміни останнім показань, наданих в суді, відповідно до яких саме на пропозицію ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 він приймав участь у вчиненні кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Крім цього прокурор зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 упродовж 11 років проходив службу за контрактом за межами України, з 1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі на посадах, пов`язаних з оперативною роботою у відділі боротьби з організованою злочинністю. Наявність у ОСОБА_9 навичок оперативної роботи, набутих під час проходження служби в органах внутрішніх справ, можливість використання соціальних зв`язків, що виникли під час тривалого проходження служби за контрактом за межами України, підвищують ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 дій, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім цього вже зверталась увага суду на обставини, які свідчать про залежність ОСОБА_9 від ОСОБА_8 у захисті своїх інтересів, що вказує на можливість вчинення ним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, на прохання останнього та у спосіб, ним визначений. Також не виключається вчинення зазначених дій під тиском ОСОБА_8 через відчуття загрози для свого життя та здоров`я з боку останнього, про що свідчить звернення на стадії досудового розслідування із заявою про застосування до ОСОБА_9 заходів безпеки, зокрема, під час перебування його в Полтавському слідчому ізоляторі, після надання викривальних показань стосовно ОСОБА_8 . У зв`язку із цим прокурор звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою останній постійно заявляє про те, що при зміні запобіжного заходу на менш суворий він готовий виконувати всі покладені на нього рішенням суду обов`язки. Водночас, обставини, які мали місце під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні, свідчать про те, що до вказаних заяв необхідно ставитись критично. Обвинувачений ОСОБА_9 вдається до невиконання заборон, покладених на нього законодавством, яке визначає умови попереднього ув`язнення. Так, 08.02.2016 в обвинуваченого ОСОБА_9 під час перебування в камері слідчого ізолятора було виявлено та вилучено мобільний телефон у вигляді калькулятора, зарядний пристрій до мобільного телефону та сім-карта мобільного оператора «МТС». Під час судового засідання, яке відбувалось 15.02.2016, після надання прокурором суду матеріалів перевірки додержання вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення» на підтвердження неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 , останній виказав намір у будь-який спосіб підтримувати постійний зв`язок зі своєю сім`єю й в подальшому. Також працівниками ДУ «Полтавська УВП (№23)» 21.05.2020 при проведенні обшуку камери №41 в особистих речах, а саме в сумці ув`язненого ОСОБА_9 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Хіаоmі» (ІМЕІ: відсутній), машинку для татуювання, МРЗ-плеєр, електронну книгу «Кіndlе», що є забороненими предметами для використання та зберігання ув`язненими, свідчить про порушення вимог режиму, невиконання покладених обов`язків, порушення заборон, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України, Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, Законом України «Про попереднє ув`язнення». Згідно інформації ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ув`язнений ОСОБА_9 з червня 2020 року по теперішній час має два стягнення, з яких одне стягнення погашено у встановленому законом порядку, друге стягнення не знято і не погашено у встановленому законом порядку. Прокурор наголошує на тому, що причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є об`єктивні обставини, такі як, складність кримінального провадження, продовження військової агресії проти України, що супроводжується атаками населених пунктів по всій території держави з повітря, під час яких судовий розгляд не проводиться. Після попереднього вирішення питання доцільності подальшого тримання обвинувачених під вартою проведено 16 судових засідань, під час яких досліджувались докази зі сторони захисту. Під час вказаних судових засідань 13 разів оголошувалась перерва у зв`язку із повітряною тривогою. Водночас, стороною захисту продовжують вживатись заходи до затягування судового розгляду, які полягають, зокрема: у намаганні повторно подати докази, які судом вже досліджувались; поданні доказів, які визнано судом такими, що не відповідають положенням ст. 85 КПК України; безпідставному зачитуванні повного тексту документів. Усі вказані обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою. Прокурор наголошує, що в даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Більш м`які запобіжні заходи такі як домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання, не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. При застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, судом може бути покладено на обвинуваченого обов`язок носити електронний засіб контролю, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Водночас, ефективність застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю залежить безпосередньо від неухильного дотримання органами Національної поліції своїх повноважень, можливість виконання яких суттєво обмежена внаслідок військової агресії проти України. Таким чином прокурор наголошує на тому, що обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні. Прокурор вважає, що стороною обвинувачення подано достатньо вагомі докази про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення. Вік обвинуваченого ОСОБА_9 , а також відомості, які були надані стороною захисту стосовно стану здоров`я ОСОБА_9 , не свідчать про неможливість утримання обвинуваченого під вартою. Також, на думку прокурора, відомості, які були надані стороною захисту стосовно наявності у ОСОБА_9 родини, постійного місця роботи, репутації обвинуваченого, не можуть гарантувати виконання ним обов`язків, які покладаються на обвинуваченого при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, з огляду на фактичні дані, викладені у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні незаконного клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що в клопотанні прокурора суцільна брехня. Просив скасувати застосований щодо нього запобіжний захід та звільнити його з-під варти.

Захисник ОСОБА_13 заперечував проти клопотання прокурора, зазначив, що відповідно до принципу презумпції невинуватості до його підзахисного повинні ставитися як до невинуватої особи. Це стосується і питання обрання та продовження запобіжного заходу. На його думку прокурор в клопотанні надав свою суб`єктивну оцінку. Ті підстави, які наведені прокурором у клопотанні, носять абстрактний і загальний характер. На його думку цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а з іншої сторони зможе запобігти ризикам, зазначеним прокурором у клопотанні. Зокрема, це унеможливить ризик переховування, ризик знищення доказів, ризик незаконного впливу на свідків. За всі ці роки, що його підзахисний перебуває під вартою, жоден свідок, потерпілий, експерт чи інший учасник справи не звертався до суду із заявою про вплив зі сторони ОСОБА_9 . Посилання прокурора на перебування ОСОБА_9 на службі за контрактом, а також на службі в ОВС взагалі недоречні. Це було багато років тому назад і в органах міліції він працював досить нетривалий час. Вважає, що наявні всі підстави для звільнення ОСОБА_9 з-під варти.

Захисник ОСОБА_11 заперечував проти клопотання, наголосивши на тому, що ОСОБА_9 був незаконно затриманий 02.09.2014 за відсутності законних для того підстав. Після чого щодо ОСОБА_9 здійснювалися незаконні дії зі сторони працівників міліції та прокуратури. Зокрема, було порушено його право на захист, ОСОБА_9 примусили написати відмову від захисника ОСОБА_13 . З ОСОБА_9 були проведені незаконні слідчі дії. Це все свідчить про порушення прав і свобод людини. Підтримує думку захисника ОСОБА_13 щодо можливості застосувати до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник також зазначив, що він звертався із запитом до Національної поліції щодо можливості виконання ухвали суду про застосування до обвинувачених такого запобіжного заходу як домашній арешт із носінням електронного браслету, згідно відповіді на який будь-яких перешкод для виконання такої ухвали суду наразі немає. Просить також врахувати рішення ЄСПЛ, яке винесене на користь ОСОБА_9 . Захисник вважає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Захисник ОСОБА_12 підтримав доводи захисника ОСОБА_11 та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Також звернув увагу на те, що його письмові заперечення проти клопотання прокурора, подані в інтересах його підзахисних ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , також стосуються і ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити ОСОБА_9 міру запобіжного заходу на не пов`язану з триманням під вартою.

Представник потерпілих ОСОБА_14 клопотання прокурора підтримав, вважає його достатньо обґрунтованим. На його думку прокурором наведені достатні обставини на підтвердження того, що інші більш м`які запобіжні заходи не нададуть можливості уникнути цих ризиків. Просив клопотання прокурора задовольнити.

Крім того прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в обґрунтування якого вказав, що оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Так, суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_8 , у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_8 до переховування від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. З часу попереднього вирішення питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, стороною захисту подано докази, а також розпочато допит свідків зі сторони захисту та проведено допит ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Водночас, висновки спеціаліста відповідно до положень ст. 84 КПК України, не є процесуальним джерелом доказів, а отже зафіксовані в них відомості не є доказами, на підставі яких суд може обґрунтовувати судове рішення. Крім цього, висновки спеціаліста-психолога стосовно наявності ознак недостовірності показань підозрюваних не можуть бути прийняті до уваги через те, що визначення ознак недостовірності комунікативної діяльності у ході відтворення фігурантом справи події злочину не відноситься до компетенції судово-психологічної експертизи, а є прерогативою юриспруденції. Оскільки сторона обвинувачення не подає як доказ винуватості результати негласних слідчих (розшукових) дій, які проводились відносно підозрюваних ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 під час їх знаходження в ІТТ, а подає як доказ протоколи слідчих дій за участі підозрюваних, проведених слідчими, то більш релевантною до цієї ситуації є доктрина «незалежного джерела», яка застосовується до відомостей, які спочатку виявлені під час або в результаті незаконних процесуальних дій, але пізніше отримані з інших процесуальних джерел, незалежно від дій, пов`язаних із порушенням закону. Показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 узгоджуються з іншими доказами зі сторони обвинувачення. Подані стороною захисту документи стосовно ходу судового розгляду в цивільних та господарських справах підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті. Обставини, викладені в обвинувальному акті, які на думку сторони захисту не відповідають дійсності, не стосуються суті висунутого обвинувачення. Також подані докази стосуються не достовірності обставин, повідомлених ОСОБА_15 , а добровільності укладення ним угоди з прокурором про визнання винуватості, що відповідно до положень ч. 6 ст. 474 КПК України, було перевірено колегією Гадяцького районного суду Полтавської області під час судового розгляду та ухвалено за його результатами вирок від 16.10.2019, яким затверджено зазначену угоду. Версії сторони захисту про причетність інших осіб до вбивства ОСОБА_22 та ОСОБА_23 є намаганням вивести судовий розгляд за його межі, визначені ст. 337 КПК України. Відомості, надані стороною захисту на доведення недостовірності інформації операторів мобільного зв`язку, навпаки пояснюють подані прокурором докази. Свідок ОСОБА_25 не надав відомостей, які стосуються обґрунтованості висунутого обвинувачення. Свідок ОСОБА_24 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті стосовно виявлення ОСОБА_8 наприкінці 2013 року вибухівки під власним парканом та його усвідомлення існування загрози для свого життя у зв`язку з цими обставинами, що підтверджує обґрунтованість висунутого обвинувачення в частині наявності у ОСОБА_8 мотивів помсти на вбивство ОСОБА_23 . Показання свідка ОСОБА_26 в більшості зводиться до її власних думок, які не є фактичними даними, визначеними ст. 84 КПК України. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі триває стадія дослідження доказів зі сторони захисту. Водночас, докази, які подаються стороною захисту, викликають необхідність у додатковому допиті свідків зі сторони обвинувачення. Так, зокрема, стороною захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_8 подаються докази, що стосуються показань ОСОБА_15 як підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а також як обвинуваченого під час судового розгляду в інших судах. При цьому, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_12 надається власна інтерпретація причин, мотивів та обставин надання ОСОБА_15 показань, які не узгоджуються із показаннями, наданими останнім під час допиту як свідка в Пирятинському районному суді. Разом із цим, відповідно до положень ст. 23 КПК України, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. З огляду на положення Кримінального процесуального законодавства України, ОСОБА_15 має бути додатково допитаний з метою з`ясування причин, мотивів та обставин надання показань, дослідження яких ініційовано стороною захисту. Отже, з урахуванням повідомлень ОСОБА_15 про наявність небезпеки для його життя у зв`язку із наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик незаконного впливу на нього з боку обвинуваченого ОСОБА_8 не зменшився. Крім цього подання стороною захисту доказів також може викликати необхідність у повторному допиті інших вже допитаних свідків зі сторони обвинувачення, а тому ризик незаконного впливу на таких свідків невиключається. Так, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_12 заявлено ряд клопотань про виклик свідків, в тому числі клопотання про додатковий допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , яке судом задоволено. Ризик впливу на потерпілих також не зменшився, оскільки вони не допитані. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином продовжує існувати через наявність у ОСОБА_8 тісних зв`язків корупційного характеру в органах влади, про що свідчить зміст протоколу №6/2-2138т за результатами проведення аудіоконтролю особи відносно ОСОБА_8 , який був досліджений судом. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчить те, що впродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні спостерігалося намагання ОСОБА_8 забезпечити звільнення з-під варти його та інших обвинувачених до ухвалення судового рішення у справі, в тому числі й обвинуваченого ОСОБА_9 , який на досудовому розслідуванні надавав показання щодо замовлення безпосередньо ОСОБА_8 спричинення тілесних ушкоджень судді ОСОБА_22 , а також замовлення вбивства мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_23 та фінансування підготовки до вчинення даного злочину. Про це свідчать дії сторони захисту з боку ОСОБА_8 , спрямовані на затягування судового розгляду, відволікання суду від дослідження доказів, вжиття заходів до зміни суду, з послідуючими скаргами на надмірне тримання під вартою та надмірну тривалість судового розгляду. Також перед судом присяжних Пирятинського районного суду доводились обставини, які свідчать про здатність ОСОБА_8 незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема, побоювання ОСОБА_9 за своє життя та здоров`я через надання викривальних показань на стадії досудового розслідування стосовно причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ; побоювання ОСОБА_15 за своє життя у зв`язку із наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених; незаконний вплив з боку ОСОБА_8 на потерпілу ОСОБА_20 ; використання підконтрольних засобів масової інформації для впливу на суд присяжних під час здійснення судового провадження. Родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною, ОСОБА_8 має тісні зв`язки в органах влади. Зазначені обставини в сукупності дають фінансові та статусні можливості вчинити обвинуваченому ОСОБА_8 дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є об`єктивні обставини, такі як складність кримінального провадження, продовження військової агресії проти України, що супроводжується атаками населених пунктів по всій території держави з повітря, під час яких судовий розгляд не проводиться. Після попереднього вирішення питання доцільності подальшого тримання обвинувачених під вартою проведено 16 судових засідань, під час яких досліджувались докази зі сторони захисту. Під час вказаних судових засідань 13 разів оголошувалась перерва у зв`язку із повітряною тривогою. Водночас стороною захисту продовжують вживатись заходи до затягування судового розгляду. Прокурор наголошує на тому, що з урахуванням наявності ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, досягнення вказаних завдань кримінального провадження можливе лише у випадку продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також прокурор наголошує на тому, що у даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . А тому більш м`які запобіжні заходи, такі як домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання, не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Прокурор зазначає, що вік обвинуваченого ОСОБА_8 , а також відомості, які були надані стороною захисту стосовно стану здоров`я ОСОБА_8 не свідчать про неможливість утримання обвинуваченого під вартою. Відомості, які були надані стороною захисту стосовно наявності у ОСОБА_8 родини, постійного місця роботи, репутації обвинуваченого, не можуть гарантувати виконання ним обов`язків, які покладаються на обвинуваченого при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, з огляду на фактичні дані, викладені у клопотанні. При застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, судом може бути покладено на обвинуваченого обов`язок носити електронний засіб контролю, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Водночас, ефективність застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю залежить безпосередньо від неухильного дотримання органами Національної поліції своїх повноважень, можливість виконання яких суттєво обмежена внаслідок військової агресії проти України. Таким чином, обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні. Прокурор наголошує на тому, що суд також має врахувати, що покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, може бути у вигляді довічного позбавлення волі.

Прокурор також подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_30 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. А також суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_31 , у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_32 до переховування від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_31 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі триває стадія дослідження доказів зі сторони захисту. Водночас докази, які подаються стороною захисту, викликають необхідність у додатковому допиті свідків зі сторони обвинувачення.Так, зокрема, стороною захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_8 подаються докази, що стосуються показань ОСОБА_15 як підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а також як обвинуваченого під час судового розгляду в інших судах. При цьому захисником ОСОБА_33 надається власна інтерпретація причин, мотивів та обставин надання ОСОБА_15 показань, які не узгоджуються із показаннями, наданими останнім під час допиту як свідка в Пирятинському районному суді. З огляду на положення кримінального процесуального законодавства України ОСОБА_15 має бути додатково допитаний з метою з`ясування причин, мотивів та обставин надання показань, дослідження яких ініційовано стороною захисту. Отже, з урахуванням повідомлень ОСОБА_15 про наявність небезпеки для його життя у зв`язку із наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик незаконного впливу на нього з боку обвинуваченого ОСОБА_32 не зменшився. Крім цього подання стороною захисту доказів також може викликати необхідність у повторному допиті інших вже допитаних свідків зі сторони обвинувачення, а тому ризик незаконного впливу на таких свідків не виключається. Ризик впливу на потерпілих також не зменшився, оскільки вони не допитані. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином продовжує існувати, про що свідчить факт звернення ОСОБА_32 у серпні 2022 року до Президента України із заявою про відмову від громадянства України, в якому він виказав своє зневажливе ставлення до держави в цілому та до законів України. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_31 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчать наступні обставини. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні спостерігалося намагання ОСОБА_32 досягти звільнення з-під варти до ухвалення судового рішення у справі. Про це свідчать дії сторони захисту з боку ОСОБА_32 , спрямовані на затягування судового розгляду, відволікання суду від дослідження доказів, вжиття заходів до зміни суду, з послідуючими скаргами на надмірне тримання під вартою та надмірну тривалість судового розгляду. Обставини, які свідчать про зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами доводились до відома суду та судом вже була дана оцінка цим обставинам як таким, що впливають на тривалість судового розгляду. Також необхідно враховувати, що ОСОБА_15 є хрещеним батьком доньки ОСОБА_32 та довгий час мав з ним спільний бізнес до затримання, а тому, перебуваючи на волі, навіть під домашнім арештом, обвинувачений ОСОБА_31 буде мати можливість, використовуючи родинні зв`язки та спільні з ОСОБА_15 знайомства, впливати на ОСОБА_15 з метою зміни останнім показань, наданих в суді, відповідно до яких саме ОСОБА_31 здійснював постріли з вогнепальної зброї в ділянку ніг та спини ОСОБА_22 та в ділянку спини ОСОБА_23 . Крім цього вже зверталась увага суду на обставини, які свідчать про залежність ОСОБА_32 від ОСОБА_8 у захисті своїх інтересів, що вказує на можливість вчинення ним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, на прохання останнього та у спосіб, ним визначений. Також до відома суду доводились обставини, які мали місце у ході судового розгляду даного кримінального провадження та свідчать про те, що ОСОБА_34 притаманні такі негативні риси характеру як нестриманість та агресивність, він постійно демонструє своє зневажливе ставлення до вимог закону, що вказує на підвищений ризик вчинення дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя. Така поведінка ОСОБА_32 є постійною. Зокрема, у судових засіданнях 04.10.2023 та 07.11.2023 ОСОБА_31 порушував порядок судового засідання та не реагував на зауваження головуючого судді. Прокурор зазначає, що причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є об`єктивні обставини, такі як складність кримінального провадження, продовження військової агресії проти України, що супроводжується атаками населених пунктів по всій території держави з повітря, під час яких судовий розгляд не проводиться. Після попереднього вирішення питання доцільності подальшого тримання обвинувачених під вартою проведено 16 судових засідань, під час яких досліджувались докази зі сторони захисту. Під час вказаних судових засідань 13 разів оголошувалась перерва у зв`язку із повітряною тривогою. Водночас, стороною захисту продовжують вживатись заходи до затягування судового розгляду, які полягають, зокрема, у намаганні повторно подати докази, які судом вже досліджувались; поданні доказів, які визнано судом такими, що не відповідають положенням ст. 85 КПК України; безпідставному зачитуванні повного тексту документів. Усі вказані обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_32 під вартою з огляду на наступне. З урахуванням наявності ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_30 дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, досягнення вказаних завдань кримінального провадження можливе лише у випадку продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_32 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Більш м`які запобіжні заходи такі як домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. При застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, судом може бути покладено на обвинуваченого обов`язок носити електронний засіб контролю, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Водночас, ефективність застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю залежить безпосередньо від неухильного дотримання органами Національної поліції своїх повноважень, можливість виконання яких суттєво обмежена внаслідок військової агресії проти України. Таким чином обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_34 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні. Вік обвинуваченого ОСОБА_32 , а також відомості, які були надані стороною захисту, стосовно стану здоров`я ОСОБА_32 не свідчать про неможливість утримання обвинуваченого під вартою. Відомості, які були надані стороною захисту стосовно наявності у ОСОБА_32 родини, не можуть гарантувати виконання ним обов`язків, які покладаються на обвинуваченого при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, з огляду на фактичні дані, викладені у клопотанні.

Захисник ОСОБА_12 подав письмові заперечення на клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Так, зокрема, заперечуючи проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 захисник зазначив, що з моменту допуску до ОСОБА_9 обраного ним захисника і до цього часу останній жодного разу не висловлював побоювань про загрозу з боку ОСОБА_8 . В матеріалах судової справи відсутні викривальні показання ОСОБА_35 . Тому твердження прокурора про «побоювання» ОСОБА_36 в контексті вирішення питання запобіжного заходу на восьмому році судового розгляду, є відвертою нісенітницею. Захисник також зазначає, що «побоювання» з боку ОСОБА_15 є відвертою фікцією, яка не підтверджується жодними доказами. З іншого боку суду надані об`єктивні докази спроби ОСОБА_15 вплинути на ОСОБА_35 . Незаконний вплив з боку ОСОБА_8 на потерпілу ОСОБА_37 є особистою фантазією прокурора. Використання «підконтрольних» засобів масової інформації для тиску на Пирятинський районний суд також є особистою фантазією прокурора. Всім, і прокурору в тому числі, відомо, звідки в дійсності здійснюється тиск на суд. Цей факт підтверджується не тільки документами незаконно створеної ТСК ВРУ, а й рішенням ВРП стосовно самої ініціативи її створення. Твердження про те, що ОСОБА_8 має «тісні зв`язки в органах влади (очевидно, маються на увазі зв`язки, які дозволяють уникнути відповідальності) ще одна особиста фантазія прокурора. Оскільки, маючи такі зв`язки в дійсності, та будучи причетним до інкримінованих злочинів, ОСОБА_8 міг би використати їх, знаходячись в СІЗО, і напочатковій стадії провадження, а не відсидівши в СІЗО дев`ять років. Значення виразу «фінансові та статусні можливості» напевне відомо тільки прокурору. Посилання на конкретні факти та характер їх впливу на існування передбачених законом ризиків, в клопотанні прокурора відсутні.

В письмових запереченнях на клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою захисник ОСОБА_12 зазначив, що посилання прокурора на те, що родинні зв`язки між ОСОБА_10 і ОСОБА_15 є достатньою підставою для тверджень про ризик тиску на Пасічного з боку ОСОБА_10 у випадку зміни запобіжного заходу останньому, є нічим іншим, як пустим припущенням. Крім того, у випадку зміни показань, на підставі яких з ОСОБА_38 була укладена угода прокурором, буде означати скасування вироку, завдяки якому ОСОБА_39 вийшов на волю. Отже, основна загроза на адресу ОСОБА_40 надходить саме з боку прокуратури, і на відміну від припущень прокурора це факт. Також захисник зазначає, що є незрозумілим, на яку залежність ОСОБА_10 від ОСОБА_8 у захисті своїх інтересів вказує прокурор у клопотанні відносно ОСОБА_10 . Прокурор суть цієї залежності, з посиланням на конкретні докази, не розкриває. З іншого боку, під час вирішення питання допуску його до участі у справі в якості захисника ОСОБА_10 одночасно із здійсненням захисту ОСОБА_8 , прокурор погодився з тим, що між підзахисними відсутній конфлікт інтересів та відсутні перешкоди для здійснення такого захисту. Наведене твердження вказує на недобросовісну процесуальну поведінку прокурора, з приводу чого захисник просить зробити зауваження прокурору ОСОБА_7 . Маніпуляції прокурора навколо значно більш збудженого нервового стану не тільки ОСОБА_10 , а й інших обвинувачених, яке є прямим наслідком погіршення стану їхнього здоров`я та психічного пригнічення внаслідок багаторічного утримування їх у закритому приміщенні, є аморальним, і також потребує реакції суду на адресу прокурора. Крім цього безпідставними та протиправними на думку захисника є висловлювання прокурора на адресу захисту ОСОБА_10 із звинуваченнями у затягуванні судового розгляду. По-перше, законні дії захисника, направлені на доведення позиції сторони захисту перед судом, покращення становища підзахисного, є не тільки правом, а й обов`язком адвоката. Такі дії процесуальний опонент не має ані етичного, ані законного права оцінювати як такі, що направлені на затягування процесу.

Захисник ОСОБА_11 заперечував проти клопотання прокурора, зазначивши, що з урахуванням досліджених доказів, рішень ЄСПЛ, у прокурора відсутні підстави для ініціювання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник також звернув увагу на те, що як стосовно ОСОБА_8 так і ОСОБА_10 підозра була складена не уповноваженою особою Жолонкою, та в подальшому була вручена не уповноваженою особою слідчею ОСОБА_41 . Крім того звертає увагу на те, що ОСОБА_10 був незаконно затриманий, з порушенням прав людини і норм КПК. Зокрема, після затримання не був складений протокол, ОСОБА_10 не було надано захисника. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не набули статусу підозрюваних. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Касаційного Кримінального Суду. Крім цього захисник наголосив на тому, що прокурор у своїх клопотаннях посилається на рішення ЄСПЛ, проте він вже раніше зазначав правовий висновок касаційного кримінального суду, відповідно до якого прокурор не може посилатися на рішення ЄСПЛ на шкоду обвинуваченому/підсудному. Крім цього в клопотаннях прокурора відсутнє належне обґрунтування, чому саме до обвинувачених не може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю. З огляду на зазначене захисник вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотань прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підтримали думку своїх захисників.

Захисник ОСОБА_13 повністю підтримав думку захисників, вважає клопотання прокурора необґрунтованими, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію захисту, на його думку прокурор не довів доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , вважає їх достатньо обґрунтованими.

Захисник ОСОБА_12 звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , яке обгрунтовано наступним. Ухвалою суду присяжних Пирятинського районного суду Полтавської області 20.09.2023 року в черговий раз постановлено продовжити ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на термін до 18 листопада 2023 року. Таким чином загальний термін позбавлення волі ОСОБА_42 без вироку складає 9 років 2 місяці та 8 днів, а ОСОБА_43 9 років 2 місці та 10 днів. При цьому судом досліджено два рішення Європейського суду з прав людини за скаргами ОСОБА_43 (рішення у справі «Бевз та інші проти України» від 25.06.2020 року, рішення у справі «Горбачов та інші проти України» від 10.02.2022 року). А також рішення ЄСПЛ за скаргою ОСОБА_42 (рішення від 22 червня 2023 року у справі «Комар та інші проти України»). Вказані рішення ЄСПЛ приймались у складі Комітету, в порядку спрощеної процедури з огляду на усталену практику Суду з цього питання. Тобто ЄСПЛ кваліфікував порушення державою права ОСОБА_42 та ОСОБА_43 за параграфом 3 статті 5 Конвенції як очевидне. Також порушення вказаної норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кваліфіковано Комітетом Міністрів ради Європи як структурна проблема держави України. В якості такої, що не відповідає змісту Конвенції, оцінена Судом та Комітетом Міністрів практика національних судів щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказаними рішеннями ЄСПЛ за скаргою ОСОБА_10 встановлено порушення розумних строків тримання під вартою в період з моменту направлення обвинувального акту до суду в 2015 році до 25.06.2020, а також в період з 25.06.2020 по 10.02.2022. На даний час на розгляді ЄСПЛ знаходиться третя скарга з приводу продовжуваного порушення його права за параграфом 3 статті 5 Конвенції національними судами. Також друга скарга подана ОСОБА_8 . З огляду на усталену практику Суду, на попередні рішення Суду за скаргами ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , зміст наступних рішень ЄСПЛ за новими скаргами є прогнозованим і передбачуваним. Також захисник в своєму клопотанні посилається на незаконність розгляду клопотань про продовження строку тримання під вартою саме судом присяжних, наголошуючи на тому, що розгляд клопотань повинен здійснюватися головуючою суддею одноособово. Щодо законної мети запобіжного заходу та значення судового контролю захисник посилається на усталену практику ЄСПЛ, частину 3 статті 5 Конвенції, яка передбачає гарантії проти свавільного або необґрунтованого позбавлення волі заарештованих або затриманих за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення у справах «Аквіліна проти Мальти» § 47; «Стівенс проти Мальти» (№ 2); § 52, «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» § 58; «Пантеа проти Румунії» § 236; «Ассенов та інші проти Болгарії» § 146, «Ладент проти Польщі» § 72, «С., В. і А. проти Данії» § 74; «Biтольд Літва проти Польщі» § 78, «Крянге проти Румунії» § 84; «А. та інші проти Сполученого Королівства» § 164, «Джеймс, Уеллс і Лі проти Сполученого Королівства» §§ 191-95. Щодо мети затримання або тримання під вартою захисник посилається на рішення ЄСПЛ у справах «Ладент проти Польщі» §§ 55-56, «Василицюк проти Республіки Молдова» §40, «С., В. і А. проти Данії [ВП]»§ 161. Щодо впливу обгрунтованої підозри на позбавлення волі особи захисник посилається на практику ЄСПЛ у рішеннях: «Ілгар Маммадов проти Азербайджану» § 90, «Лабіта проти Італії [ВП]» §§ 156 і далі. Щодо періоду часу, який береться до уваги при застосуванні позбавлення волі захисник зазначає рішення ЄСПЛ у справах: «Штвртецький проти Словаччини» § 55; «Солмаз проти Туреччини» § 23-24; «Калашніков проти Росії» § 110; «Вемхофф проти Німеччини» § 9. Щодо загальних принципів застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою захисник посилається на рішення ЄСПЛ у справах «Бузаджи проти Республіки Молдова [ВП]»§§ 89-91, §102; «Маккей проти Сполученого Королівства [ВП]» §§ 41-43, «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» §587 § 222; «Ідалов проти Росії [ВП]» § 140, «Бойченко проти Молдови» § 142; «Худойоров проти Росії» § 173, «Алексанян проти Россії» § 179; «Рубцов і Балаян проти Росії» §§ 30-32), «Тейс проти Румунії» § 40, «Биков проти Росії [ВП]» § 64. Щодо вимоги обгрунтованості рішень про тримання під вартою захисник посилається на рішення ЄСПЛ у справах: «Ідалов проти Росії [ВП]» § 140; «Tace проти Румунії» §40; «Кастравет проти Молдови» § 33; «Белчев проти Болгарії» § 82, «Бузаджи проти Республіки Молдова [ВП]» § 88; «Тирон проти Румунії» § 37; «Смирнова проти Росії» § 59; «Пірузян проти Вірменії» § 94, «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» § 222, «Бузаджи проти Республіки Молдова [ВП]» § 87, §102, «Бойченко проти Молдови» § 142; «Худойоров проти Росії» § 173, «Алексанян проти Россії» § 179; «Рубцов і Балаян проти Росії» §§ 30-32), «Тейс проти Румунії» § 40. Щодо ризику втечі захисник посилається на рішення ЄСПЛ у справах: «Панченко проти Росії» §106, «Бекчиєв проти Молдови» § 58, «Сулаоя проти Естонії» § 64, «Ноймайстер проти Австрії» § 10, «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» § 223-224, «Ідалов проти Росії [ВП]» § 145; «Гарицький проти Польщі» § 47; «Храїді проти Німеччини» § 40; «Ілійков проти Болгарії» §§80-81, «Дереджі проти Туреччини» § 38. Щодо ризику перешкоджання судовому розгляду захисник зазначає наступні рішення ЄСПЛ: «Бекчієв проти Молдови» § 59, «Яжинський проти Польщі» § 43, «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]», «Клоот проти Бельгії» § 44. Щодо ризику нового скоєння злочину захисник зіслався на рішення ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» §40. Щодо суспільного інтересу захисник зіслався на рішення ЄСПЛ у справах: «Летельєр проти Франції» §51; «І.А. проти Франції» §104; «Прансип проти Монако» §79; «Тирон проти Румунії» §§ 41-42. Щодо вимоги особливої ретельності під час застосування тримання під вартою захисник зазначає рішння ЄСПЛ у справах: «Скотт проти Іспанії» § 74, «Шабані проти Швейцарії» §65; «Садегюль Оздемир проти Туреччини» § 44. Щодо вимоги розгляду альтернативних заходів забезпечення кримінального провадження захисник посилається на практику ЄСПЛ у справах: «Ідалов проти Росії [ВП]» § 140, «Худойоров проти Росії» § 183; «Лельевр проти Бельгії» § 97; «Шабані проти Швейцарії» § 62, «Гафа проти Мальти» § 70; «Мангурас проти Іспанії [ВП]» § 78; «Ноймайстер проти Австрії» § 14, «Мусукпроти Молдови» §42; «Олександр Макаров проти Росії» § 139, «Вренчев проти Сербії» § 76, «Пьотр Осух проти Польщі» § 39; «Божилов проти Болгарії» § 60; «Скробол проти Польщі» § 57, «Пірузян проти Вірменії» §105; «S.В.С. проти Сполученого Королівства» §§ 23-24. Також захисник в своєму клопотанні надає оцінку попереднім ухвалам суду про продовження запобіжного заходу обвинуваченим. Захисник просить змінити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_44 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Прокурор заперечував щодо клопотання захисника ОСОБА_12 , вважає, що спекуляція на темі смерті колеги захисників в черговий раз підтверджує існування ризику перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальному провадженню іншим чином. Посилання на дефекти попередніх ухвал суду, про які зазначає захисник у своєму клопотанні, є неприпустимими відповідно до Рішення КСУ. Прокурор наголосив на тому, що ухвали суду неодноразово переглядалися апеляційним судом, в рішеннях якого зазначено, що розгляд клопотань судом присяжних не є порушенням законодавства. Тому прокурор вважає, що відсутні підстави для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 менш суворого запобіжного заходу. Фактично, на йогу думку, це не клопотання про зміну запобіжного заходу, а чергове заперечення захисника.

Представник потерпілих ОСОБА_14 вважає, що клопотання захисника ОСОБА_12 не підлягає задоволенню, в клопотанні не наведено обставин для зміни запобіжного заходу. За своїм змістом це не клопотання про зміну запобіжного заходу, а фактично містить лише критику суду. У зв`язку з необґрунтованістю клопотання просить в його задоволенні відмовити.

Захисник ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти. В якому захисник просить негайно, з метою припинення катування людини і інваліда в спосіб свавільного утримання під вартою за межами будь-яких розумних строків та на виконання рішення ЄСПЛ у справі «Комар та Інші проти України», звільнити з-під варти ОСОБА_8 . В клопотанні захисник зазначає, що суд повинен врахувати вік та стан здоров`я ОСОБА_8 , міцність його соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, репутацію, відсутність судимостей, дотримання умов застосування раніше обраних запобіжних заходів. Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_8 сім`янин, має дружину і дітей, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність другої групи, пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, а тому є інвалідом внаслідок війни, має численні хвороби, у тому числі серця. У Кременчуці має постійне місце проживання, де проживає постійно з родиною. З 1995 року працює і обіймає посаду директора Приватного підприємства «Приватна Телекомпанія «Візит», а також обіймав посаду директора Приватного підприємства «Візит-Сервіс». Неодноразово обирався громадою міста Кременчука депутатом Кременчуцької міської ради трьох скликань, під час виконання обов`язків депутата отримував заохочення. Був членом громадських організацій: Полтавської обласної громадської організації «Право на Захист», громадської організації «Комітет захисту конституційних прав громадян «Вибір», Кременчуцької міської організації інвалідів війни, збройних сил та учасників бойових дій. В довідці про інвалідність зазначено, що ОСОБА_8 повинно бути забезпечено стаціонарне лікування 1-2 рази на рік. Натомість стаціонарне лікування за час перебування під вартою він не проходив. Також захисник посилається на те, що ОСОБА_8 проведена експертиза щодо стану його здоров`я, в результаті якої йому встановлена низка діагнозів. Проте лікування за виявленими хворобами не проводиться і ліки не надаються. Вказані хвороби є наслідком ненадання лікування ОСОБА_8 , про що було зазначено і в рішенні ЄСПЛ відносно останнього, але це спосіб катування людини і інваліда. Захисник зазначає, що в суді досліджено докази, подані стороною захисту, які окрім того, свідчать про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, щодо відсутності спроб переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. При цьому відомості в ЄРДР внесені 11.02.2014 і 26.07.2014, а ОСОБА_8 затриманий 04.09.2014, тобто ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, не вчиняв жодних протиправних дій і не перешкоджав досудовому розслідуванню. Також захисник наголошує на тому, що суд повинен врахувати встановлені істотні порушення прав та свобод людини під час досудового розслідування, незаконність проведення та ознаки фальсифікації досудового розслідування. ОСОБА_8 , як невинувата особа, у відповідності до Конституції України, Конвенції, КК України, Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», рішення ЄСПЛ у справі «Комар та інші проти України», має бути негайно звільнений з-під варти.

Захисник ОСОБА_12 підтримав клопотання захисника ОСОБА_11 .

Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_11 , оскільки з огляду на обставини цього кримінального провадження, а також на відомості, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , не можуть гарантувати виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України в разі зміни йому запобіжного заходу. Щодо стану здоров`я ОСОБА_8 зазначив, що відповідно до висновку проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 не потребує стаціонарного лікування. Наведені захисником обставини в клопотанні не свідчать про необхідність негайного звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти. Тому вважає клопотання необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Захисник ОСОБА_13 підтримав клопотання захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 клопотання захисників підтримали, просили задовольнити.

Представник потерпілих ОСОБА_14 заперечував проти клопотань, наголосив на тому, що даним клопотанням неодноразово вже надавалася оцінка судом.

Захисник ОСОБА_13 подав до суду клопотання про негайне звільнення ОСОБА_9 з-під варти, в якому він зазначає, що важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. ОСОБА_9 саме як невинувата особа в праві розраховувати на поводження з ним, як з невинуватою особою. Фактично ж ОСОБА_9 знаходиться під вартою вже більше ніж 9 років. Автоматичне продовження для ОСОБА_9 , як невинуватої особи, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою понад будь-які розумні терміни є порушенням вимог Конвенції з прав людини та основоположних свобод, Конституції України та положень кримінального процесуального закону щодо завдань кримінального провадження та його загальних засад. Дотримуючись принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави, суд має обов`язково застосовувати практику Європейського суду з прав людини, викладену ним у рішенні від 06 жовтня 2022 у справі №16218/17 «Крижановський та інші проти України», яким встановлено порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції відносно ОСОБА_9 . Захисник зазначає, що у суду є всі підстави ігнорувати бездоказові та недопустимі твердження прокурора стосовно наявності доказів зазначених ним ризиків через 9 років перебування під обвинуваченого вартою за умови поваги суду до принципів, викладених у ст.62 Конституції України. Захисник в своєму клопотанні зазначає, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, пп.6,11.12 ч.2 ст.115 КК України. Частина 2 статті 377 КК України передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років. Покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України встановлено у позбавленні волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. При цьому довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд під час проголошення вироку не вважатиме за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк. Таким чином застосування судом довічного ув`язнення (як виключної міри покарання) можливе лише у випадку доведення вини особи, не є автоматичним та обумовлюється наявністю певних обставин. Захисник наголошує на тому, що Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. №838-VIII (так званий «Закон Савченко») застосовується до осіб, відносно яких вирок у справі не винесений, зокрема і до ОСОБА_9 . З врахуванням недоведеності прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, враховуючи стан здоров`я його підзахисного, міцність його соціальних зв`язків, обставин, що раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, а також через необхідність застосування кримінального процесуального закону з урахуванням практики Європейського суд з прав людини, зокрема, висловлену у його рішенні від 06 жовтня 2022 у справі №16218/17 «Крижановський та інші проти України», з метою недопущення катування людини в спосіб свавільного утримання під вартою за межами будь-яких розумних строків, захисник просить скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та негайно звільнити з-під варти ОСОБА_9 , обравши відносно нього будь-якій інший запобіжний захід, якій припинить тривале перебування невинуватої людини у неволі, зокрема домашній арешт або особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого захисника, сподівається на його задоволення.

Прокурор зауважив, що дане клопотання більше схоже на заперечення.

Захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали клопотання захисника ОСОБА_13 , просили задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підтримали клопотання, просили задовольнити.

Представник потерпілих ОСОБА_14 заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_13 , вважає його недостатньо обґрунтованим.

Розглянувши вище вказані клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд присяжних зазначає наступне.

Згідно із частинами 1, 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, зазначає, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, наразі продовжують існувати.

Оцінюючи наявність вказаних ризиків суд присяжних уважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких вони обвинувачуються, та пов`язаними із цим негативними для обвинувачених наслідками.

Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

А тому суд уважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини обвинувачених та серйозність висунутого їм обвинувачення, характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

До того ж є важливим та обставина, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, в обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже правоохоронні органи задіяні у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації та у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Наведені обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що обвинувачені, ймовірно, можуть переховуватись від суду.

Актуальними також наразі залишаються ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, враховуючи стадію судового провадження, коли докази сторони захисту в повному обсязі не досліджені, допитані не всі свідки, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинувачених впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

При цьому не дивлячись на те, що свідки зі сторони обвинувачення вже допитані, однак не виключається додатковий допит вже допитаного свідка ОСОБА_15 . Крім того за клопотанням сторони захисту, яке задоволено судом, викликано для повторного допиту свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Щодо твердження сторони захисту про те, що у випадку здійснення обвинуваченими впливу на свідків, прокурором були б надані відповідні докази, однак такі відсутні, суд бере до уваги положення ч.2 ст.177 КПК України, за змістом яких підставою застосування запобіжного заходу є не факт вчинення діянь, визначених частиною 1 цієї статті, зокрема, незаконного впливу на свідків, а обґрунтована ймовірність такого, яка прокурором доведена.

Судом присяжних також враховується думка потерпілих ОСОБА_45 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 про те, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї і вони сприймають таку загрозу як реальну.

Також прокурором доведено наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що вони можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_8 має тісні зв`язки в органах влади. Зазначені фінансові та статусні можливості ОСОБА_8 в сукупності доводять існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Бажання та намагання ОСОБА_10 відмовитись від громадянства України, про що він особисто у серпні 2022 року написав заяву, зухвалі форма та зміст такої відмови, свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність вищевказаних ризиків для скасування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення існуючих ризиків, суду не надано.

При цьому, питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим суд вирішує у кожному конкретному випадку з дотриманням вимог ст.177, 178 КПК України шляхом оцінки в сукупності всіх обставин, конкретних аргументів, прав та свобод людини, ризиків та наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, за наявності ознак того, що цього вимагаються істинні вимоги суспільного інтересу, які в даному випадку переважають правило поваги до особистої свободи обвинувачених, оскільки інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення вчинені із застосуванням вогнепальної зброї. В даному кримінальному провадженні суспільний інтерес полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки злочини, що інкримінуються обвинуваченим, відносяться до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Також судом присяжних враховано дані, що характеризують особи обвинувачених, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родин та утриманців, місця роботи, репутацію та майновий стан, відсутність судимостей. Наявність цих обставин не є обставинами, які безумовно виключають чи мінімізують до маловірогідності ймовірність настання ризиків стосовно обвинувачених.

Безперечно, судом взято до уваги наявність у обвинувачених постійного місця проживання і сім`ї, що свідчить про стійкість соціальних зв`язків, однак, за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків для даного кримінального провадження, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд присяжних використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, особиста порука та зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

На думку суду присяжних, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених, а застосований запобіжний захід - тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також характером суспільного інтересу.

Так, застосування до обвинувачених особистого зобов`язання не може належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Адже, у випадку його застосування, з огляду на встановлені судом ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Звернень про взяття обвинувачених на поруки до суду не надходило, що унеможливлює застосування до них вказаного запобіжного заходу.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177, 178 КПК, а також те, що злочинами, які інкримінуються обвинуваченим, спричинено загибель двох людей, суд присяжних не вважає можливим застосовувати до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді застави.

Отже, застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ними встановлених ризиків. Ця позиція суду присяжних обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених вище, з урахуванням відомостей про особи обвинувачених.

Крім цього матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.

Отже, на думку суду присяжних, в сукупності всі вищевказані обставини дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Твердження захисту, що ризиків, на які посилається прокурор, не існує, оскільки останні тривалий час перебувають під вартою і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази їх винуватості, що є підставою для скасування їм запобіжного заходу, суд не вважає підставою для скасування запобіжного заходу обвинуваченим, так як питання доведеності вини та оцінку доказів по справі у розумінні ст.84, 85, 86, 89 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

Суд в черговий раз наголошує на тому, що підстави для застосування положень ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIII («Закон Савченко»), на застосуванні яких наполягає сторона захисту, відсутні, оскільки такі положення закону можуть бути застосовані лише до особи, стосовно якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання.

Щодо посилань сторони захисту на рішення ЄСПЛ, які прийняті на користь обвинувачених, суд присяжних зазначає, що у своїх попередніх судових рішеннях суд зазначав, чому до обвинувачених не можуть бути застосовані такі додаткові заходи індивідуального характеру як відновлення попереднього юридичного стану.

Доводи захисника ОСОБА_11 про те, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не набули статусу підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також, що досудове розслідування проводилось неуповноваженими особами, не заслуговують на увагу з огляду на те, що на даній стадії судового розгляду суд не дає оцінки обґрунтованості підозри, статусу особи підозрюваного чи обвинуваченого та не дає відповідної правової оцінки доказам через призму їх належності, допустимості та достовірності, які суд в силу ч.1 ст.89 КПК України повинен вирішувати під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

Щодо інших доводів сторони захисту суд зазначає, що суд не повинен надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, про що неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2011 року).

На підставі викладеного суд присяжних уважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу та в клопотаннях захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та вважає доцільним продовжити застосування до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст.176-178, 183, 194, 331, 350, 372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 12 січня 2024 року включно.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 12 січня 2024 року включно.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 12 січня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 17.11.2023.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5