Справа № 303/2594/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , представника обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/131/21 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зняцево, Мукачівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, несудимий, визнаний невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Речові докази: 06 (шість) патронів калібру 5,45х39 мм, три гільзи калібру 5,45х39 мм, які упаковані до спеціального пакету № 3707307 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

Речові докази: збільшену шахту до магазину, яка також упакована до спеціального пакету № 3707307, дві рації чорного кольору, поміщені до спеціального пакету № INZ203199, мобільний телефон марки Самсунг, IMEI НОМЕР_1 , білого кольору, поміщений до спеціального пакету № 7153938, рукоятку до мисливської зброї, магазин для набоїв до зброї, глушник до зброї, поміщені до спеціального пакету № INZ2032905, два оптичні приціли до зброї, поміщені до спеціального пакету № 7260367, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області повернуто ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт накладений на вказані речові докази скасовано.

Судові витрати в розмірі 314 грн 02 коп. за проведення судової експертизи ухвалено прийняти на рахунок держави.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 01.10.2019 о 07 год 30 хв, під час проведення на підставі ухвали слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.09.2019 санкціонованого обшуку за місцем його проживання - АДРЕСА_1 , в одній із кімнат квартири, облаштованої під робочий кабінет, виявлено і вилучено 09 (дев`ять) набоїв до вогнепальної зброї калібру 5,45 мм, які згідно висновку експерта є бойовими

-2-

автоматними патронами центрального бою, калібру 5,45х39 мм, споряджені трасуючою кулею (7ТЗМ), призначені для стрільби із зброї калібру 5,45х39 мм та являються боєприпасами, які виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби.

Дані боєприпаси, а саме 09 (дев`ять) бойових автоматних патронів центральною бою, калібру 5,45х39 мм, споряджених трасуючою кулею (7ТЗМ) ОСОБА_10 , всупереч ст. 68 Конституції України та законів України, зокрема п. 1, 2 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п. 12.1, 12.2, 12.13 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, відповідно до норм яких продаж бойових боєприпасів, які споряджені трасуючими кулями заборонений, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на це передбаченого законом дозволу, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, умисно придбав, після чого, без передбаченого законом дозволу, переніс їх до місця свого проживання, де в подальшому умисно зберігав їх за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1 , до моменту виявлення та вилучення їх працівниками поліції, що мало місце 01.10.2019 о 07 год 30 хв, під час проведення обшуку за вказаною адресою.

Вказані дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Виправдовуючи ОСОБА_10 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, оцінивши докази, досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, проаналізувавши їх достатність, доведеність фактичних обставин кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні, прийшов до висновку про недоведеність, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України вчинено обвинуваченим та наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України підстав для виправдання ОСОБА_10 . Такі висновки суд обгрунтував дослідженими доказами (показаннями обвинуваченого, свідків сторони обвинувачення, письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення) в їх взаємозв`язку. Суд першої інстанції мотивував виправдування ОСОБА_10 тим, що стороною обвинувачення суду надано докази, які зібрані з грубими порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, що тягне за собою їх недопустимість, або викликають обґрунтовані сумніви, які суд тлумачить на користь обвинуваченого. Зокрема, судом першої інстанції визнано недопустимим доказом протокол обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки такий обшук проведено з грубими порушеннями закону, в ході його проведення не фіксувалися ідентифікаційні ознаки виявлених та вилучених речей, в протоколі відсутні відомості про оперативних працівників, які брали участь у проведенні слідчої дії. Окрім того, судом визнано недопустими доказом і висновок експерта № 1/468 від 13.12.2019, згідно якого надані на дослідження предмети в кількості 09 шт є бойовими автоматними патронами центрального бою, калібру 5,45х39 мм, споряджені трасуючою кулею (7ТЗМ), призначені для стрільби із зброї калібру 5,45х39 мм та являються боєприпасами, які виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби, оскільки для проведення вказаної експертизи слідчим були надані експерту на дослідження предмети, вилучені в ході обшуку 01.10.2019 за місцем проживання обвинуваченого, який судом визнано недопустимим доказом. Також судом констатовано, що обшук житла ОСОБА_10

-3-

проводився 01.10.2019 в межах кримінального провадження № 0000022 за правовою кваліфікацією по ч. 2, 4 ст. 296 КК України. Під час проведення даної слідчої дії, слідчим самостійно були виявлені обставини, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Згідно з вимогами ст. 214 КПК України слідчий зобов`язаний був невідкладно, але не пізніше 24 годин після цього внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і тільки після цього розпочинати розслідування, однак як слідує з постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження, лише 14.05.2020, тобто майже через сім місяців після виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, слідчим прийнято рішення про виділення матеріалів в окреме провадження, а внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - 14.04.2020, тобто більше ніж через п`ять місяців після цього. При цьому, ще до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме 03.12.2019 слідчим призначалася балістична експертиза щодо вилучених боєприпасів, така експертиза була проведена 13.12.2019. Навіть після отримання відповідного висновку експерта, слідчий ніяких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не вносив, а зробив це через чотири місяці. З огляду на те, що в межах іншого кримінального провадження та до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в даному кримінальному провадженні була проведена експертиза і отримано висновок експерта, за таких обставин висновок експерта № 1/468 від 13.12.2019 судом також визнано недопустимим доказом, оскільки такий отриманий органом досудового розслідування до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в даному кримінальному провадженні, з порушенням вимог статей 84, 86, 93 та ч. 3 ст. 214 КПК. Констатувавши ненданання стороною обвинувачення інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд прийшов до висновку, що всі можливості отримання будь-яких достовірних доказів за минуванням часу на даний час вичерпані. У зв`язку з наведеним та з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. 2, 9, 17, 368, 370, 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вирок суду від 29.01.2021 щодо ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість постановленого щодо ОСОБА_10 вироку у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, суд першої інстанції не врахував, що вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведені здобутими в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1 від 01.10.2019, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 18.09.2019, у ході якого в одній із кімнат квартири, облаштованої під робочий кабінет, виявлено і вилучено 09 (дев`ять) набоїв до вогнепальної зброї калібру 5,45 мм. У протоколі обшуку чітко зазначено, що виявлені в ході обшуку предмети, серед яких 09 (дев`ять) набоїв до

-3-

вогнепальної зброї калібру 5,45 мм маркуванням «З75», були оглянуті та пред`явлені понятим і самому обвинуваченому. Обшук проводився за участю обвинуваченого та запрошених ним понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із застосуванням відеозйомки, жодних зауважень та заперечень до протоколу обшуку, а також щодо опечатування вилучених під час обшуку набоїв учасники слідчої дії не мали. Про проведення огляду виявлених у ході обшуку набоїв свідчить і те, що у протоколі обшуку чітко зазначено маркування на денцях гільз «З75», після чого набої належним чином опечатано до спецпакету поліції. Факт запечатування вказаних 09 набоїв до спецпакету скріплено підписами слідчого, обох понятих та ОСОБА_10 , чому суд не надав оцінку. Вина ОСОБА_10 підтверджена також висновком експерта № 1/468 від 13.12.2019, згідно якого надані на дослідження предмети в кількості 09 шт, є бойовими автоматними патронами центрального бою, калібру 5,45х39 мм, споряджені трасуючою кулею (7ТЗМ), призначені для стрільби із зброї калібру 5,45х39 мм та являються боєприпасами, які виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби, та відеозаписом проведеного 01.10.2019 обшуку по місцю проживання ОСОБА_10 , на якому чітко зображено місце, де було виявлено набої до вогнепальної зброї та явно видно, що 09 штук набоїв до вогнепальної зброї за своїм зовнішнім виглядом дуже схожі із тією кількістю набоїв, вказаних у вировку експерта та чути пояснення ОСОБА_10 про те, що виявлені набої належать йому. На думку прокурора, суд при ухвалення вироку не надав оцінку показанням допитаних праницівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які ствердили про виявлення в ході обшуку саме 09 набоїв калібру 5,45х39 мм із трасуючою кулею, які було оглянуто, вилучено та опечатано. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтвердили, що в ході обшуку всі учасники переміщались з одного приміщеня в інше разом, що виключає можливість підміни виявлених під час обшуку набоїв до їх пакування. Окрім іншого, судом неповно викладено показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 про те, що складання протоколу обшуку та опечатування виявлених речей проводилось у присутності понятих та власника обшукуємої квартири, які не мали зауважень з приводу даних процесуальних дій та які без жодних застережень підписали пакунки та протокол обшуку. При цьому, звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 в суді пояснював, що в його квартирі раніше проводились обшуки за участю цих же понятих, тобто він та поняті добре обізнані про порядок проведення обшуку. Суд першої інстанції без належних правових підстав визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 01.10.2019, оскільки в ньому вказано відомості про осіб, які проводили обшук в тому числі і працівників поліції, підписи яких значаться у протоколі, а також про всіх учасників обшуку, понятих. Незазначення у протоколі відомостей про особу, яка проводила відеофіксацію та не приймала участь у фактичному проведенні обшуку, не може спотворити відомості, які протікали в ході обшуку та відображені у його протоколі. Як наслідок, судом необґрунтовано визнано недопустимим доказом і висновок експерта № 1/486 від 13.12.2019. Також не піддав критичній оцінці показання обвинуваченого та понятих, що ним були запрошені для участі в обшуку, які стверджували, що в їх присутності патрони не оглядались та не упаковувались, їх кількість та маркування не озвучувались, що спростовується показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які стверджували, що внесені до протоколу обшуку та запаковані були саме ті набої, які було виявлено в ході обшуку та які були оглянуті, а також самим протоколом обшуку, в якому зазначено кількість вилучених набоїв та їх маркування, що підтверджує факт оляду набоїв. Ці обставини також скріплені підписами понятих та обвинуваченого після складення та оголошення протоколу обшуку.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 29.01.2021 щодо ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. В решті вимог апеляційну скаргу від 29.01.2021 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

-5-

від 29.01.2021 відносно ОСОБА_10 підтримав в повному обсязі. В обґрунтування змін до апеляційної скарги прокурор зазначив те, що стороні обвинувачення стало відомо про те, що ОСОБА_10 загинув у військових діях, які на даний час тривають внаслідок незаконного вторгнення Російської Федерації на територію України.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника обвинуваченого - ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_6 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з урахуванням внесених до неї змін задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. А саме рішення має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За приписами до ч. 1 ст. 337 КК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ст. 368 КПК України суд ухвалюючи вирок повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд

-6-

справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 284 цього Кодексу.

У роз`ясненні п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 , суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Згідно ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку належить зазначити - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При цьому колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , провів судовий розгляд відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, дослідив і проаналізував наступні докази, які було надано сторонами обвинувачення та захисту.

-7-

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, зазначив, з яких підстав визнав окремі докази недопустимими, і обґрунтовано дійшов висновку про його невинуватість, вказавши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання.

Будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_10 заперечив винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав, що що ніякого злочину чи інших незаконних дій не вчиняв, бойові припаси не придбавав, їх не зберігав і не мав наміру цього робити. У власності має мисливську зброю, а саме мисливський карабін «Вулкан», калібру 5,45х39 мм, яка зареєстрована у встановленому законом порядку і на яку має відповідний дозвіл. До даної зброї він придбав набої, які могли в нього зберігатися, лише у офіційних магазинах, однак це ніяк не могли бути бойовими набоями. Відповідно, ті набої, які були вилучені у нього під час проведення обшуку, бойовими бути не могли. Набої, які визнані експертом як бойові, не його, як вони потрапили до нього, не знає, і чи були вони взагалі вилучені у його квартирі під час обшуку, не впевнений. Перед проведенням обшуку, в ході якого були вилучені набої, у нього кілька разів проводилися інші обшуки, в тому числі і за його відсутності. Коли набої та інші речі були виявлені у столі, він не заперечував, що це його речі, оскільки був впевнений, що це мисливські набої, на які він має дозвіл, про що на місці говорив працівникам поліції. При цьому, скільки саме набоїв було виявлено і вилучено у нього, не знає, оскільки працівники поліції їх не перераховували і не оглядали, ніхто манкіровку набоїв не озвучував, не говорив, що вони можуть бути бойовими, в його присутності їх не опечатували, а тільки склали все в один пакет, який сам і надав працівникам поліції. На це тоді він не звертав увагу, оскільки думав, що набої мисливські, тому ніяких зауважень до протоколу обшуку не робив. В ході самого обшуку повідомляв працівників поліції про те, що виявлені речі знаходяться у нього на законних підставах, вони не є забороненими, як набої, так інші речі є комплектуючими до офіційно наявної у нього зброї, тому для чого їх вилучати, однак вони наполягали на необхідності їх вилучення. Чи є якась візуальна різниця між бойовими та мисливськими набоями, він не знає, оскільки не є експертом з даного питання. Факт того, що в його квартирі могли знаходитися бойові набої, навіть не припускає, оскільки завжди купляв їх лише в офіційних магазинах. Перед початком обшуку йому дійсно було оголошено відповідну ухвалу суду, сам обшук проводили троє працівників поліції в присутності двох понятих, яких він запросив особисто. Про події, які вказані в ухвалі суду, йому нічого не відомо і до того він не має ніякого відношення.

Ці заперечення ОСОБА_10 проти обвинувачення під час судового розгляду не були спростовані стороною обвинувачення належними та допустимим доказами.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що працює на посаді старшого слідчого СУ ГУ НП в Закарпатській області. Восени 2019 року, точну дату вже не пам`ятає, як слідчий, який був включений у групу по розслідуванню кримінального провадження, він на підставі ухвали слідчого судді проводив обшук по місцю проживання ОСОБА_10 . Приїхавши за адресою, яка була вказана в ухвалі, він зателефонував у домофон, обвинувачений відкрив двері і вони повідомили його про наявність підстав для проведення обшуку. Після того, як підійшли поняті, було проведено обшук у квартирі обвинуваченого, в ході якого, на другому поверсі квартири в одній з кімнат було виявлено та виучено рації, оптичний приціл до мисливської зброї та патрони. Обвинувачений говорив, що всі ці речі його, оскільки він являється власником мисливської зброї, було складено відповідний протокол обшуку, жодних зауважень від учасників слідчої дії не поступало. Весь процес проведення обшуку фіксувався на відеокамеру, під час його проведення всі учасники слідчої дії перебували разом, окремо в різні приміщення не заходили. Чи відразу він упаковував речі, що вилучалися, не пам`ятає, опечатував їх на першому поверсі квартири.

-8-

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що працює начальником сектору УКР ГУ НП в Закарпатській області. Приблизно в кінці осені 2019 року, точну дату не пам`ятає, разом зі слідчим ОСОБА_13 , і ще одним працівником поліції на прізвище Банк, брав участь у проведенні обшуку в квартирі ОСОБА_10 . У даній слідчій дії він приймав участь як оперуповноважений працівник поліції, на залучення його до обшуку був усний наказ його керівника. Весь процес обшуку фіксувався за допомогою відеокамери. Під час обшуку він особисто здійснював пошук речей, вказаних в ухвалі, а працівник поліції Банк здійснював відеофіксацію. В одній з кімнат на другому поверсі квартири були виявлені рація, рукоятка до зброї та кілька патронів. Ці патрони були виявлені ним особисто в шухляді робочого столу. Чи були в учасників обшуку під час та після його проведення якісь зауваження, не пам`ятає.

На підставі таких показань ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , судом першої інстанції зроблено висновок, що обшук в квартирі ОСОБА_10 було проведено трьома працівниками поліції, а саме, слідчим ОСОБА_13 , оперуповноваженим ОСОБА_14 та працівником поліції Бан. У ході обшуку ними були виявлені та вилучені ряд речей, серед яких і патрони, при цьому, як ці речі упаковувалися, чи зазначалися ідентифікаційні ознаки виявлених та вилучених речей, свідки не пояснили.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 ствердив, що під час проведення обшуку в квартирі ОСОБА_10 брав участь в якості понятого. Точну дату вже не пам`ятає, обвинувачений йому зателефонував і попросив приїхати до нього. Коли він приїхав, слідчі були вже під дверима, було оголошено ухвалу суду і почався сам обшук. В ході обшуку, в одній з кімнат на другому поверсі квартири були виявлені та вилучені рукоятки до зброї, приціл й патрони. Після виявлення вказаних речей слідчий поклав їх на столик в кімнаті, а обшук продовжувався в гардеробній. Через деякий час слідчий оголосив про закінчення проведення обшуку і всі учасники спустилися вниз для складання протоколу. В цей час виявлені під час обшуку речі залишилися на другому поверсі, хто їх звідти забирав і як вони пакувалися, він не бачив. Йому було надано для підпису вже запечатаний пакет. При цьому зауважив, що обшук проводило троє працівників поліції, вони не перебували весь час разом, могли заходити один в одну кімнату квартири, а другий в іншу. Особисто він жодних зауважень до проведення обшуку не робив.

Свідок ОСОБА_12 ствердив, що він був присутнім в якості понятого під час обшуку, який проводився у квартирі ОСОБА_10 . Точну дату проведення обшуку вже не пам`ятає, оскільки пройшов тривалий час і таких обшуків було кілька. Сам обшук проводили троє працівників поліції, які до початку оголосили відповідну ухвалу суду, здійснювалась відеофіксація. Зокрема, присутніми були слідчий, особа, яка безпосередньо проводила обшук, та особа, яка здійснювала відеофіксацію. В ході обшуку в робочому столі були виявлені набої та інші речі, однак вони ніким не оглядалися, кількість набоїв та їх маркування не озвучувалося. Після закінчення обшуку слідчим було складено протокол, який він підписав, а також йому було надано на підпис пакети. При цьому, виявлені в ході обшуку речі в його присутності не упаковувалися, відеофіксація в той час не проводилась. Ніяких зауважень до протоколу він особисто не робив.

На підставі таких показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , судом першої інстанції зроблено висновок, що обшук було проведено трьома працівниками поліції, під час обшуку були виявлені ряд речей, в тому числі і патрони, однак в їх присутності, як понятих, вказані речі не оглядалися, їх кількість та маркування не озвучувалась, вони не упаковувалися, останнім було надано для підпису вже опечатаний пакет.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неповне викладення та частково викривлений зміст зазначених у вироку суду показань допитаних в судовому

-9-

засіданні свідків, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як видно, в апеляційній скарзі прокурор наводить власну оцінку показанням свідків на користь винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 , відмінну від оцінки доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладає свою позицію, щодо винуватості останнього, не заявляючи в судовому засіданні апеляційної інстанції клопотання про повторне дослідження цих доказів, що свідчить про відсутність правових підстав для повторного допиту апеляційним судом свідків.

При цьому апеляційний суд враховує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків судом першої інстанції були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що після допиту обвинуваченого та всіх свідків, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, прокурором не заявлялось жодних клопотань щодо повторного допиту та додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду справи.

Суд першої інстанції проаналізував надані свідками показання та належним чином мотивував своє рішення, як щодо тих обставин, які ними підтверджуються, так і навпаки. Що стосується доводів прокурора про неповне викладення та частково викривлений зміст зазначених у вироку суду показань допитаних в судовому засіданні свідків, то вони є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що показання, як обвинуваченого так і допитаних в судовому засіданні свідків не викривають ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а інших переконливих доказів у підтвердження винуватості обвинуваченого, які стосуються предмету доказування по даному кримінальному провадженні (в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту), стороною обвинувачення не надано.

При оцінці доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

-10-

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , дослідивши показання обвинуваченого та заявлених стороною обвинувачення свідків та проаналізувавши зібрані докази, які за версією обвинувачення підтверджують факт вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, дав їм вірну, належну та правильну оцінку та з посиланням на норми матеріального та процесуального закону, прямо вказав про їх недостатність для висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і такі висновки суду колегія суддів вважає правильними.

При цьому, колегія суддів враховує те, що тягар доказування відповідно до КПК України покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в даному кримінальному провадженні зроблено не було. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно визнав ряд доказів, наданих стороною обвинувачення, неналежними та недопустимими, не ґрунтуються на вимогах закону.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно ст. 92 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Європейський Суд з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 зазначив, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування винуватості лежав на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Стаття 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення вимог прав та свобод людини, гарантованими Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

-11-

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та їх посадові особи, у тому числі ті, які здійснюють негласні слідчі (розшукові), зобов`язані діяти лише в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Крім показань вищевказаних свідків стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_10 , надано ряд письмових доказів, які досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу обшуку від 01.10.2019, слідчим ОСОБА_13 в присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , 01.10.2019 в період часу з 07 год 30 хв до 08 год 05 хв проведено обшук в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 . Даний обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.09.2019, яка постановлена за результатами розгляду клопотання слідчого про проведення обшуку у кримінальному провадженні, внесеному 07.01.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 4 ст. 296 КК України.

Як вбачається з протоколу обшуку, такий було проведено лише слідчим в присутності понятих та обвинуваченого ОСОБА_10 . Відомості про інших працівників поліції, які брали участь у проведенні обшуку, в протоколі не зазначено, хоча, крім слідчого, він підписаний також начальником сектору УКР ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_14 . Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що обшук проводили троє працівників поліції.

Окрім того, з досдіждженого судом відеозапису проведення обшуку в квартирі за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 стверджується, що обшук проводив слідчий ОСОБА_13 та ще один працівник поліції, анкетні дані якого не оголошувалися. Крім того, третій працівник поліції здійснював відеофіксацію, що окремо підтвердили всі допитані в судовому засіданні свідки.

Згідно ч. 3 ст. 104 КПК України вступна частина протоколу повинна містити відомості зокрема про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання), описова частина протоколу повинна містити відомості про послідовність дій.

Частина 5 статті 105 КПК України передбачає, що додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також посвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Проте, як вбачається з вироку суду та матеріалів кримінального провадження, незважаючи на те, що при проведенні обшуку приймали участь кілька працівників поліції, передбачені законом відомості про них відсутні, в протоколі наявні відомості лише про місце вилучення предметів та не міститься відомостей про послідовність всіх дій під час проведення обшуку, а також взагалі відсутні будь-які відомості щодо упакування вилучених предметів.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції були допитані поняті ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які підтвердили, що обшук в помешканні ОСОБА_17 було проведено трьома працівниками поліції, під час обшуку були виявлені ряд речей, в тому числі і патрони, однак в їх присутності, як понятих, вказані речі не оглядалися, їх кількість та маркування не озвучувалась, вони не упаковувалися, останнім було надано для підпису вже опечатаний пакет.

-12-

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про недопустимість фактичних даних, що містяться в протоколі обшуку від 01.10.2019 за місцем проживання ОСОБА_10 , оскільки вони були отримані з порушенням вимог ч. 3 ст. 104 та ч. 7 ст. 223 КПК України, та внаслідок порушення права обвинуваченого на захист, з чим погоджкється і колегія суддів.

Така позиція щодо недопустимості протоколу обшуку у випадку відсутності в ньому відомостей про оперативних працівників, які брали у ньому участь, висловлена і Верховним Судом у справі № 591/4742/16-к (провадження № 51-1733км19), постанова від 02.09.2020.

У зв`язку з чим доводи прокурора про те, щодо незаконності визнання фактичних даних, що містяться в протоколі обшуку від 01.10.2019 за місцем проживання ОСОБА_10 відповідно до статей 86, 87 КПК України недопустимими, колегія визнає є необґрунтованими та констатує про відсутність підстав для їх задоволення і такі відхиляє.

Доводи прокурора про факт внесення до протоколу обшуку та упакування саме тих набоїв, які були виявлені в ході обшуку та які були оглянуті, із зазначенням кількості вилучених набоїв та їх маркування, а також скріплення цих обставин підписами понятих й обвинуваченого після складення та оголошення протоколу обшуку, колегіі суддів також визнає неспроможними, оскільки такі спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що в їх присутності виявлені та вилучені під час обшуку речі не оглядалися, не упаковувалися, через якийсь час їм для підпису було надано вже опечатаний пакет.

Крім того, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що в одній із кімнат, у столі, слідчим виявлено ряд речей, які він вийняв із столу і поставив на нього. При цьому, слідчий не озвучував, які саме речі виявлені, а присутній на місці обшуку обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що на все у нього є відповідний дозвіл. Серед вказаних речей було виявлено і поставлено на стіл пакет, в якому знаходилися патрони. Обвинувачений також пояснив, що це патрони до зброї, на яку в нього є дозвіл. Про те, що в покладеному на стіл пакеті знаходяться боєприпаси, слідчим не озвучувалося, вони не перераховувалися і їх кількість та манкіровка не фіксувалася. Слідчий тільки повідомив, що всі ці речі будуть вилучатися і попросив у обвинуваченого пакет для складання виявлених предметів, які були залишені на столі, а обшук продовжувався в іншій кімнаті. Через деякий час обвинувачений надав слідчому пакет (паперовий, подарунковий), слідчий повернувся в кімнату, де були виявлені вищевказані речі, склав їх в той пакет і відніс на перший поверх квартири. В подальшому працівники поліції продовжили проведення обшуку на першому поверсі квартири, де в цей момент знаходився пакет з вилученими речами, на відеозаписі не зафіксовано. О 08 год 05 хв слідчий, зайшовши в кухонну кімнату квартири, оголосив присутнім учасникам про завершення обшуку, оголосив, що в ході обшуку виявлено мобільний телефон, складові до вогнепальної зброї та дві курточки, які будуть вилучатися, і повідомив про припинення відеозйомки для складання протоколу.

Як вбачається з даного відеозапису, в ході проведення обшуку слідчим не було оголошено про виявлення яких-небудь боєприпасів, їх кількість та маркування, жодні з виявлених речей слідчим не оглядалися і не опечатувалися під час проведення даної слідчої дії.

Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що в протоколі обшуку зазначено перелік речей, які вилучалися, його зміст суперечить тим даним, які зафіксовані на відеозаписі та констатує, що в ході обшуку не було перераховано речі, які вилучалися, зокрема, не зафіксовано кількість боєприпасів, їх

-13-

ознаки, маркування, а тому протокол обшуку від 01.10.2019 за місцем проживання ОСОБА_10 , судом обґрунтовано визнано недопустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки такий обшук проведено з грубими порушеннями закону, в ході його проведення не фіксувалися ідентифікаційні ознаки виявлених та вилучених речей, в протоколі відсутні відомості про оперативних працівників, які брали участь у проведенні слідчої дії.

Аналогічна позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 24.09.2020 (справа № 306/2629/17, провадження № 51-2353км20).

Доводи прокурора про необхідність врахування як доказу вини ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення висновку експерта № 1/468 від 13.12.2019, колегія суддів також відхиляє та зазначає про наступне.

Відповідно до висновку балістичної експертизи № 1/468 від 13.12.2019 встановлено, що надані на дослідження предмети в кількості 9 шт є бойовими автоматними патронами центрального бою, калібру 5,45х39 мм, споряджені трасуючою кулею (7ТЗМ), призначені для стрільби із зброї калібру 5,45х39 мм та являються боєприпасами, які виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби.

Даний висновок обґрунтовано не прийнято до уваги судом першої інстанції, як допустимий доказ з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таким чином, будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. У такому разі «отруйне дерево» породжує «отруйні плоди». Отримання доказів на підставі інформації, отриманої з недопустимого доказу, тягне за собою їхню безумовну недопустимість. Така недопустимість доказів не залежить від характеру та ступеня того чи іншого порушення кримінального процесуального закону.

Для проведення вказаної експертизи слідчим були надані експерту на дослідження предмети, вилучені в ході обшуку 01.10.2019 за місцем проживання обвинуваченого. З огляду на те, що протокол обшуку від 01.10.2019 судом на законних підставах визнано недопустимим доказом, відповідно й висновок експерта № 1/468 від 13.12.2019 є недопустимим доказом, оскільки предметом дослідження такого були лише предмети, вилучені під час вказаного обшуку.

Крім того, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові докази у справі, судом обґрунтовано встановлено, що обшук житла ОСОБА_10 проводився 01.10.2019 в межах кримінального провадження № 0000022 за правовою кваліфікацією по ч. 2, 4 ст. 296 КК України. Під час проведення даної слідчої дії, слідчим самостійно були виявлені обставини, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Згідно з вимогами ст. 214 КПК України слідчий зобов`язаний був невідкладно, але не пізніше 24 годин після цього внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і тільки після цього розпочинати розслідування.

Однак, як вбачається з постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження, лише 14.05.2020, тобто майже через сім місяців після виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, слідчим прийнято рішення про виділення матеріалів в окреме провадження, а внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо

-14-

вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - 14.04.2020, тобто більше ніж через п`ять місяців після цього (а. с. 163). При цьому, ще до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме 03.12.2019, слідчим призначалася балістична експертиза щодо вилучених боєприпасів, така експертиза була проведена ще 13.12.2019. Навіть після отримання відповідного висновку експерта слідчий ніяких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не вніс, а зробив це через чотири місяці.

Згідно з вимогами закону, а саме ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий зобов`язаний був невідкладно, але не пізніше 24 годин після самостійного виявлення ним обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і тільки після цього розпочати розслідування. Однак, цього слідчим зроблено не було, в межах іншого кримінального провадження та до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в даному кримінальному провадженні була проведена експертиза і отримано висновок експерта.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що висновок експерта № 1/468 від 13.12.2019, обґрунтовано визнано судом недопустимими, ще й тому, що він був отриманий органом досудового розслідування до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в даному кримінальному провадженні та з порушенням вимог ст. 84, 86, 93 та ч. 3 ст. 214 КПК України.

Вказана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладено в постанові від 10.12.2020 у справі № 339/136/17.

Таким чином, на переконання колегії суддів, дослідивши зібрані докази, надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, свідків та дослідивши надані стороною обвинувачення докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, а тому доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.

Докази винуватості ОСОБА_10 , які зібрані орган досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Твердження в апеляційній скарзі прокурора про однобічну оцінку судом першої інстанції зібраних у справі доказах, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки суд зобов`язаний та вправі досліджувати докази, як надані стороною обвинувачення, так і стороною захисту та надати їм відповідну оцінку. При цьому, апеляційний суд враховує, що обов`язок збору, у тому числі, і обвинувальних доказів щодо вини конкретної особи та доведення переконливості таких доказів перед судом, з точки зору їх належності, є завданням сторони обвинувачення, і тому доведення вини обвинуваченого на підставі не виявлених документів, які підтверджують існування

-15-

обставин, які підлягають доказуванню, і мають суттєве значення для кримінального провадження, лише на підставі припущень прокурора, не відповідає вимогам КПК України.

Твердження прокурора стосовно того, що суд не спростував пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є неспроможними, оскільки суд, дослідивши та проаналізувавши всі надані стороною обвинувачення докази, використав усі можливі правові механізми для встановлення істини у кримінальному провадженні, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, вчинення ОСОБА_10 вказаного кримінального правопорушення.

Не знаходить колегія суддів і порушень кримінального процесуального закону під час вирішення судом першої інстанції долі речових доказів у даному кримінального провадженні.

Окрім того, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Між тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, в ній фактично не міститься мотивованого належним чином обґрунтування жодної з перелічених вище підстав для визнання вироку таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, як і не зазначено прокурором під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції дотримався вимог закону, належним чином мотивував своє рішення в частині виправдання ОСОБА_10 , а тому апеляційні доводи прокурора є безпідставними і такі відхиляються.

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні висунутого йому обвинувачення, судом не допущено.

За відсутності інших доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності, належності та допустимості, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про недоведеність, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, що стало підставою для його виправдання за цим Законом про кримінальну відповідальність, з достатнім вмотивуванням прийнятого рішення.

Дане рішення відповідає вимогам ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

-16-

З огляду на викладене вище, доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтоване виправдання ОСОБА_10 є такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним доказам.

Аналізуючи оскаржуваний вирок суду та матеріали кримінального провадження з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було створені необхідні умови для здійснення сторонами їх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків та у прокурора у кримінальному провадженні було достатньо часу для підготовки до судових дебатів і істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_10 колегією суддів не встановлено.

Вирок суду належним чином мотивований, має однозначні судження і не має припущень, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Крім того, у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок відповідно до положень ст. 373, 374 КК України, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушень, допущених судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Процесуальних порушень, які б могли бути підставою для скасування виправдувального вироку в ході розгляду апеляційної скарги прокурора, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку, що жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, стороною обвинувачення здобуто не було, а жодний з доводів апеляційної скарги прокурора не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_10 .

-17-

За таких обставин, при відсутності підстав для скасування законного виправдувального вироку щодо ОСОБА_10 за браком об`єктивних та безспірних доказів для постановлення обвинувального вироку за даним обвинуваченням відносно нього та вичерпаності можливості для отримання нових доказів, колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_10 , як про це йдеться в апеляцій

Ній скарзі прокурора, навіть з урахуванням внесених до апеляційної скарги змін.

Дане судове рішення в повній мірі відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, практиці Європейського Суду з прав людини, є законним, обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2021 щодо ОСОБА_19 ,- без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді