Справа № 715/821/23
Провадження № 1-кп/715/12/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.02.2024 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Івано Франківської області, с. Узин, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, навідника-оператора 3 десантно - штурмового відділення 2 десантно- штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Солдат ОСОБА_4 будучи відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №185 від 14.09.2021 призваний на військову службу за контрактом, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2021 №87 PC на посаду навідника-оператора 3 десантно - штурмового відділення 2 десантно - штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків даної військової частини, всіх видів забезпечення, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, діючи умисно, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , 30.11.2022 біля 10 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 та вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 07.03.2023 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав в повному обсязі за обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому вказав, що він проходив військову службу за контрактом, брав участь у бойових діях на Сході країни, отримав поранення, лікувався. Вказував на те, що за сімейними обставини йому необхідно було до дому, так як в нього захворіла дружина, однак, його не відпускали зі служби, тому він залишив військову частину. Вказав, що вдома перебував до 07.03.2023 року. На даний час він знаходиться вдома за місцем проживання, знайшов роботу, у нього народилися дитина, їй чотири місяці. Також вказав, що у вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене та бажає продовжувати військову службу.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується його показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 3 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оголошенням матеріалів кримінальної справи, які характеризують обвинуваченого.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 є склад злочину, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне припинення кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
У зв`язку із набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022р. посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було розпочато 30.11.2022 року та є триваючим. Днем його закінчення є 07.03.2023 року.
Так, початковим моментом самовільного залишення є день, коли військовослужбовець самовільно покинув розташування військової частини чи місце служби. Злочинний стан самовільного залишення частини або місця служби закінчується у конкретний момент, коли військовослужбовець прибув до військової частини (до місця служби), або був затриманий, або з`явився з повинною до органу дізнання, слідчого або військового прокурора, або з`явився до військової комендатури чи військового комісаріату тощо.
У разі вчинення триваючого злочину застосовується закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент завершення такого злочину. В такому випадку зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, не застосовується. Таку ж позицію висловив і Верховний Суд у своїй ухвалі від 01.12.2023 року справа № 953/3814/23.
Отже, встановлено, що ОСОБА_4 перебував поза межами місця несення військової служби до 07.03.2023 року, коли вже діяла ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 75 КК України в редакції Закону України № 2839-ІХ, тому призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, є неможливим, як і неможливим є призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, суд згідно вимог ст. 65 КК України враховує, що останній вчинив тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, проходив службу за контрактом, згідно службової характеристики характеризується посередньо, мав поранення під час несення військової служби, відповідає займаній посаді, за висновком ВЛК є придатним до військової служби, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , неможливе без ізоляції від суспільства, разом з тим, виходячи із обставин справи, враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання у межах мінімальної межі санкції, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України.
На думку суду обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки існує ризик його переховування з метою уникнення від відбування покарання, виходячи із тяжкості призначеного покарання, а також виходячи із того, що обвинувачений ухилявся від явки до суду, у зв`язку із чим був оголошений у розшук.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України КПК України суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Взяти ОСОБА_4 , під варту в залі суду негайно, а строк відбування покарання обраховувати йому з моменту його затримання, тобто з 01 лютого 2024 року.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
Суддя: