У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря - ОСОБА_2 , адвоката - ОСОБА_3 , розглянувши заяву адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2024 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді ОСОБА_5 .

Заява обґрунтовується тим, що слідчим суддею ОСОБА_5 розглядається клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000485 від 01 червня 2023 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1 та ч.ч. 2,3 ст. 436-2 КК України.

Вважає, що існують обставини, які викликають сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 під час розгляду клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, які полягають в наступному.

Слідчим суддею ОСОБА_5 здійснювався розгляд клопотань про накладення арешту на майно підозрюваного в рамках кримінального провадження №0000485 від 01 червня 2023 року.

Стверджує, що в ході здійснення представництва інтересів ОСОБА_4 виявив ознаки вчинення слідчим суддею дисциплінарних правопорушень, передбачених пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 106 та п. 3 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим було подано скаргу до Вищої ради правосуддя щодо дисциплінарних проступків судді ОСОБА_5 .

З урахуванням положень п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів вважає, що у зв`язку із зверненням ОСОБА_4 зі скаргою до Вищої ради правосуддя щодо дисциплінарних проступків судді ОСОБА_5 , створюються обґрунтовані сумніви у розумного спостерігача щодо безсторонності та неупередженості судді.

Крім того, вважає, що внаслідок подання ОСОБА_4 дисциплінарної скарги щодо судді ОСОБА_5 між ними виник потенційний конфлікт інтересів у розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки суддя ОСОБА_5 , розглядаючи клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , має приватний інтерес у результатах розгляду дисциплінарної скарги.

З огляду на це, просить задовольнити заяву.

У судовому засіданні представник заявника - адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, викладених у заяві.

Додатково наголосив на тому, що продовження розгляду клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчим суддею ОСОБА_5 може призвести до порушення прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_4 .

Підстави для задоволення заяви про відвід відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з п.13 ч.3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право заявляти відводи.

Статтею 75 КПК України визначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо:

1) він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

За змістом ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

В п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тобто неупередженість суду є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 104 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява №21722/11) від 27.05.2013, а також у рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ), зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з:

- (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі;

- (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

В пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі "Бочан проти України" (заява №7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що "безсторонність" в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі.

Тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Таким чином, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи.

Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Статтею 75 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді.

Підстави, на які посилається заявник, обґрунтовуючи відвід слідчому судді ОСОБА_5 , не містять в собі будь-яких відомостей щодо її можливої упередженості під час розгляду нею кримінального провадження.

Зазначені заявником обставини не можуть свідчити про необ`єктивність або упередженість судді з огляду на наступне.

Заявлення відводу судді є процесуальним правом учасників справи.

Подання дисциплінарної скарги на суддю під час розгляду нею клопотання в кримінальному провадженні не свідчить про упередженість судді під час розгляду справи, а тому не може бути підставою для відводу.

Така позиція відповідає рішенню Ради суддів України від 08 червня 2017 року № 34, відповідно до якого наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Отже, заявлення відводу є процесуальним правом особи, а той факт, що підставою такого відводу є скарга на суддю у Вищій раді правосуддя, за загальним правилом, не спричиняє конфлікту інтересів.

Крім того, при цьому також враховується те, що суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням ХІ з`їзду суддів України від 22 лютого 2013 року, визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності.

Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48).

Враховуючи викладене вище, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України підстави для відводу слідчого судді ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст. 8, 42, 75, 80, 81, 309 КПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1