Справа № 204/438/24
Провадження № 1-кс/204/135/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, маючого на утримання малолітню доньку, працюючого на посаді начальника Управління оперативної служби ГУНП в Дніпропетровській області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2024 року до суду надійшло клопотання слідчої третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000656 від 18.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 08.05.2020 №127/о/с дск полковника поліції ОСОБА_5 призначено на посаду начальника Управління оперативної служби ГУНП в Дніпропетровській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 29.05.2020 №0038 о/с майора поліції ОСОБА_8 призначено на посаду заступника начальника відділу Управління оперативної служби ГУНП в Дніпропетровській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 30.06.2020 №0052 о/с майора поліції ОСОБА_9 призначено на посаду старшого оперуповноваженого з особливих доручень Управління ГУНП в Дніпропетровській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 11.12.2023 №00117 о/с капітана поліції ОСОБА_10 призначено на посаду старшого оперуповноваженого Управління ГУНП в Дніпропетровській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13.01.2022 №002 о/с старшого лейтенанта ОСОБА_11 призначено на посаду старшого оперуповноваженого Управління оперативної служби ГУНП в Дніпропетровській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.06.2023 №0049 о/с ОСОБА_12 призначено на посаду оперуповноваженого Управління ГУНП в Дніпропетровській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 16.06.2021 №0057 о/с майора поліції ОСОБА_13 призначено на посаду старшого оперуповноваженого Управління ГУНП в Дніпропетровській області. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, зважаючи на обсяг своїх владних повноважень, визначених Конституцією України, Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Закону України «Про основи національної безпеки України», Закону України «Про демократичний цивільний контроль над Воєнною організацією і правоохоронними органами держави», Закону України «Про Національну поліцію», на час вчинення злочину ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були працівниками правоохоронного органу, тобто службовими особами, які постійно здійснюють функції представників органу державної влади. Проте, в порушення вищезазначених вимог законодавства, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 09.06.2023, у начальника одного з управлінь Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на залучення у робочий час підпорядкованих працівників одного з управлінь Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для виконання ремонтно-будівельних робіт на об`єкті нерухомості, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером :01:016:0366, за адресою: АДРЕСА_2 , який належить йому на праві приватної власності. У подальшому, ОСОБА_5 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 09.06.2023, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, яка полягає у безоплатному отриманні послуг з виконання ремонтно-будівельних робіт на об`єкті нерухомості, який належить йому на праві приватної власності, заздалегідь домовився з підпорядкованими йому працівниками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про виконання ними у робочий час ремонтно-будівельних робіт на об`єкті нерухомості, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером :01:016:0366, за адресою: АДРЕСА_2 , за умови не відвідування основного місця роботи, отримання заробітної плати у повному обсязі за основним місцем роботи з відповідними преміюванням та додатковими виплатами під час дії воєнного стану, отримання додаткових вихідних тощо. Після цього, протягом червня-грудня 2023 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , усвідомлюючи неправомірність своїх дій, з корисливих мотивів, у робочий час здійснювали ремонтно-будівельні роботи на об`єкті нерухомості, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером :01:016:0366, за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, не відвідували основне місце роботи та згідно довідки щодо грошового забезпечення отримали заробітну плату у сумі 1 989 031 грн. 73 коп., чим охоронюваним законом державним інтересам спричинено тяжких наслідків. Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, вчинененому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.

16.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: Рапортом відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 17.05.2023 про вчинення кримінального правопорушення; Рапортом відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 13.06.2023 про вчинення кримінального правопорушення; Матеріалами виконаного доручення відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві; Протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 31.05.2023; Протоколом про проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за місцем від 28.07.2023; Протоколом за результатами негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтроль місця від 07.11.2023; Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 24.10.2023 відносно ОСОБА_10 ; Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 24.10.2023 відносно ОСОБА_8 . Іншими матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.

У ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останньому на підставі достатніх вагомих доказів повідомлено про підозру у скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, за яке законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 6 років. При визначенні імовірності переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України необхідно враховувати тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином. Сама по собі така обставина може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення: про існування даного ризику свідчить те, що на даний час досудове розслідування триває, встановлюються всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також наявність інших речових доказів, що мають значення у кримінальному провадженні. При цьому, підозрюваний, маючи досвід працівника Національної поліції України є обізнаним щодо форм і методів розслідування кримінальних правопорушень, обізнаний із тим, які саме речі для нього можуть негативно вплинути на хід досудового розслідування. А тому, перебуваючи на волі матиме можливість знищити, сховати або спотворити відповідні речі. Підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: на теперішній час є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , який є діючим працівником Національної поліції України використовуючи надану йому владу та службові повноваження, може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх надати вигідні для себе показання. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від учасників кримінального провадження, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; Підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, використовуючи своє службове становище працівника органів Національної поліції України. Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний, будучи службовою особою правоохоронного органу, обізнаний із формами і методами розслідування кримінальних правопорушень. Враховуючи відповідний досвід ОСОБА_5 даний факт свідчить про можливість вчинення підозрюваним дій, які б перешкоджали проведенню повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, зокрема, під виглядом службових відряджень, виконання службових завдань уникати слідства і суду у кримінальному провадженні, впливати на підлеглих працівників та колег, які у свою чергу мають змогу використовуючи службове становище, інформаційні бази, реєстри, тощо, з метою впливу на свідків у даному кримінальному провадженні. Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів: Обрання такого запобіжного заходу є вимушеною необхідністю, яка зумовлена забезпеченням виконання покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину. Так застосувати інші, більш м`які запобіжні заходи (особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт) ніж взяття під варту, не можливо з наступних причин: особисте зобов`язання - не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 і попередити ненастання вищевказаних ризиків, так як дії останнього потребують постійного контролю;особиста порука - слідчому чи прокурору не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_5 , окрім того такий запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку; застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного ОСОБА_5 , його рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу; домашній арешт - не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, так як місцеперебування останнього, особи з якими він спілкується, а також інші його дії потребують постійного контролю з метою запобігання вищевказаних ризиків. Водночас слід зазначити, що досудове розслідування вищевказаного злочину ще триває, продовжують встановлюватися всі обставини вчинення кримінального правопорушення, а також особи, причетні до його вчинення, що може суттєво вплинути на подальшу поведінку підозрюваного. Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_5 . Застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному провадженні є виправданим, оскільки з боку сторонніх наглядачів наявний суспільний інтерес до розгляду цього провадження, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «Поваги до свободи особистості», що знайшло своє відображення в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011. Застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ у справах «Лєтельє проти Франції», «Лабіта проти Італії». Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисниця підозрюваного у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки підозра не обґрунтована жодним чином. Ризик переховування підозрюваного від слідства чи суду взагалі надуманий, оскільки після повідомлення про підозру - 16 січня 2024 року, він кожного разу з`являється до слідчого та на виклик суду. Підозрюваний має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки та малолітню доньку на утриманні.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказаний слідчим та прокурором ризик переховування підозрюваного від слідства та суду не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки з моменту повідомлення ОСОБА_5 про підозру, тобто з 16 січня 2024 року і до часу розгляду даного клопотання, не було жодного факту ігнорування останнім виклику слідчого, прокурора чи суду, а тому й підстав вважати, що ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне дійсно буде переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, не має.

Що стосується ризику знищення чи приховування ОСОБА_5 речей чи документів, що мають значення для досудового розслідування, то його наявність також не була підтверджена у судовому засіданні, оскільки в даному кримінальному провадженні вже було проведено необхідні обшуки, під час яких виявлено та вилучено речі, що мають значення для встановлення обставин злочину.

Щодо зазначеного органом досудового розслідування ризику можливого перешкоджання підозрюваним ОСОБА_5 кримінальному провадженню іншим чином, то слід зазначити, що наявність даного ризику не було взагалі обгрунтовано та не зазначено яким саме чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженю.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено наявність лише одного ризику, що підозрюваний ОСОБА_5 дійсно з метою зміни показань може впливати на єдиного на даний час встановленого свідка - ОСОБА_14 .

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Однак, в обґрунтування того, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, підтвердженому у судовому засіданні, прокурором не наведено переконливих мотивів та не надано суду жодних належних доказів.

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Відповідно до ст. 181 КК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, а також враховуючи, що існує ризик, що підозрюваний може здійснювати вплив на свідка, та враховуючи недоведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаному вище ризику, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, що буде достатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленому у судовому засіданні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 березня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-не залишати в період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги підозрюваному та подальшого невідкладного повернення до житла;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватись від спілкування зі свідком ОСОБА_14 ;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників СУ ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1