Ухвала

Іменем України

03 січня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 368 ч.3 КК України,-

встановив:

21.12.2023 на розгляд судді Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 , згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, надійшла заява захисника ОСОБА_4 про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 368 ч.3 КК України.

Заяву мотивовано тим, що суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_6

вироком суду затвердив угоду від 16 грудня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 , та обвинуваченим ОСОБА_8 про визнання винуватості. ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, за яким призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 16 грудня 2016 року покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить засудженому. На підставі ст.ст. 75, 76 ч.1, 77 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі, термін випробування встановлено на три роки. Зобов`язано засудженого: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Конфіскацію майна ОСОБА_8 не застосовувано.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свою заяву, надав суду відповідні пояснення.

Обвинувачений ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримав доводи захисника.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про відвід, оскільки викладене в заяві захисника не містить підстави для відводу. Заява про відвід не обґрунтована та не містить обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Суддя ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився.

Відповідно до положень ст. 81 КПК України неявка учасників, які належним чином були повідомлені не є перешкодою для розгляду заяви про самовідвід.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що заява захисника ОСОБА_4 про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 368 ч.3 КК України не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про відвід суд виходить не лише з вимог КПК, а й враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Підстави для відводу визначені нормами статей 75-76 КПК України.

Зокрема, ст. 75 КПК України визначені обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Так, згідно з вимогами зазначеної статті суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У своїй заяві захисник ОСОБА_4 у якості обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , наводить його участь в розгляді угоди про визнання винуватості та ухвалення вироку щодо іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, який був ухвалений у 2016 році.

З матеріалів справи вбачається, що у провадження судді ОСОБА_6 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000047 стосовно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України.

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 ухвалив вирок, яким затвердив угоду від 16 грудня 2016 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 , та обвинуваченим ОСОБА_8 про визнання винуватості. Разом з ухваленим вироком, суд виділив в окреме провадження матеріали справи відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Національне законодавство України побудовано в такий спосіб, що саме по собі ухвалення вироку на підставі угоди про визнання винуватості стосовно однієї із декількох обвинувачених осіб, не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а сам факт визнання винуватості першою особою не є доказом вини останніх.

Зокрема, згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України під час судового розгляду угоди про визнання винуватості суд уповноважений лише перевірити її зміст на предмет наявності фактичних підстав для визнання винуватості, добровільності її укладення, відповідності умов цієї угоди інтересам суспільства, а також вимогам Закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального законодавства України.

При цьому у межах перевірки змісту угоди про визнання винуватості суд не оцінює надані разом з угодою докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а їхню сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для встановлення винуватості або невинуватості обвинуваченого.

З наведених доводів захисту не вбачається, що під час оцінки умов угоди про визнання винуватості, суд персоніфікував обвинувачених у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України зробив висновки щодо наявності складу злочину у їх діях, встановив ступінь їх участі та ролі кожного з них у протиправній діяльності або будь-які інші обставини по суті пред`явленого їм обвинувачення.

Судовий розгляд, що відбувається під час дослідження угоди про визнання винуватості, є обмеженим умовами цієї угоди, тому пояснення сторін та надані ними докази підлягають оцінці лише в межах перевірки умов угоди на предмет їх відповідності вимогам закону. Зокрема, суд уповноважений оцінити погоджене сторонами угоди покарання на предмет його відповідності загальним засадам призначення покарання.

Тоді як в ході розгляду обвинувального акта по суті пред`явленого обвинувачення суд, який за кримінальним процесуальним законом не пов`язаний укладеними угодами в цьому провадженні та ухваленими щодо них рішеннями, безпосередньо з`ясовує всі фактичні обставини та перевіряє їх доказами, на підставі яких робить висновок про винуватість або невинуватість обвинувачених.

Поміж іншим важливо наголосити, що законодавець не вважає участь одного й того самого судді у судовому провадженні на підставі угод повторною участю судді у кримінальному провадженні, що відповідно до статті 76 КПК України могло б стати підставою для відводу.

Виходячи з кладеного, з урахуванням норм національного законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, судом не встановлено таких обставин, які за суб`єктивним або об`єктивним критеріями викликали б обґрунтований сумнів у неупередженості (безсторонності) судді ОСОБА_6 з огляду на його участь у судовому розгляді угоди про визнання винуватості ОСОБА_8 та ухвалення вироку за результатами розгляду такої угоди.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 81, 82, 369, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 щодо розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 368 ч.3 КК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1