Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6902/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №295/6902/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 березня 2023 року відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 23.06.2021 і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.07.2022 по 25.08.2022, відповідно ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обраховано з моменту набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.07.2022 скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 05.07.2022 близько 10 годин 45 хвилин ОСОБА_8 знаходився у приміщенні торгової зали магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_9 . У цей час ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, побачив на вітрині комплект постільної білизни торгової марки «Lіnа hоmе» та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна - комплекту постільної білизни торгової марки «Lіnа hоmе», що належна фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, в період дії запровадженого в Україні воєнного стану, шляхом вільного доступу, взяв із вітрини комплект постільної білизни торгової марки «Lіnа hоmе» розміром 50*70, з артикулем 723252 та штрих кодом 525, після чого помістив його до пакету, який тримав в руках.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_8 , утримуючи викрадений комплект вищевказаної постільної білизни при собі, минув касову лінію та почав виходити з приміщення торгової зали магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », намагаючись в такий спосіб залишити місце вчинення злочину.

В цей час дії ОСОБА_8 помічені працівницями вказаного магазину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які шляхом висунення вимоги зупинитись та повернути викрадений комплект постільної білизни торгової марки «Lіnа hоmе», намагалися перешкодити довести вчинення злочину до кінця.

Ігноруючи вимогу зупинитись, ОСОБА_8 , будучи усвідомленим, що його злочинні дії були викриті, утримуючи викрадене майно при собі, почав втікати, намагаючись в такий спосіб залишити місце вчинення злочину. Однак, свій злочинний умисел останній не довів до кінця з причин, які не залежали віл його волі, оскільки після того, як ОСОБА_8 вибіг з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , намагаються наздогнати його, викинув викрадений комплект постільної білизни торгової марки «Lіnа hоmе», тим самим був позбавлений можливості розпорядитися викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, чим намагався спричинити фізичній особі - підприємцю ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 376 гривні.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, застосувавши при призначенні йому покарання ст.69 КК України. Просить врахувати, що у судовому засіданні він визнав себе повністю винним у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню. Звертає увагу, шо вчинив злочин під час збігу тяжких сімейних обставин. Звертає увагу і на те, що під час судового засідання потерпілі подали заяви про відсутність претензій до нього, повідомили про відшкодування завданої їм матеріальної та моральної шкоди, при обранні міри покарання просили суворо не карати. Вважає, що призначаючи покарання йому суд неналежним чином врахував: тяжкість вчиненого злочину, ступінь тяжкості наслідків для потерпілого, щире розкаяння обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, відсутність скарг за місцем проживання обвинуваченого, та його відношення до вчиненого. Підсумовуючи наведене, вважає, що суд повинен був застосувати до нього ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції статті 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження в суді першої інстанції проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Санкція ч.4 ст.186 КК України КК України, за якою ОСОБА_8 притягається до кримінальної відповідальності, передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, обставинами, що пом`якшують покарання (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до норм ст.12 КК України, є тяжким, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання (а.п.69-72), не перебуває на спеціалізованих обліках (а.п.73), раніше судимий, зокрема, за чинення корисливих кримінальних правопорушень (а.п.83-84), кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком (а.п.80-82), неодружений та не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, з відповідним врахуванням думки потерпілої сторони, якій відшкодовано обвинуваченим збитки, та котра просила суворо не карати останнього (а.п.55).

Належно враховано судом першої інстанції інформацію досудової доповіді Корольовського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області щодо обвинуваченого (а.п.53-54). Так, орган пробації прийшов до висновку, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є високим, ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середній, оскільки санкція статті не передбачає покарання не пов`язаного з позбавленням волі, є доцільним залишити призначення покарання ОСОБА_8 на розсуд суду, в межах санкції статті.

В свою чергу, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

При цьому, у відповідності до оскаржуваного вироку, суд першої інстанції за результатами судового розгляду провадження не встановив такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття обвинуваченого, не доведено останнім такого факту і в суді апеляційної інстанції.

Як встановлено за результатами судового розгляду провадження в апеляційному суді, у потерпілого відсутні претензії майнового та морального характеру та висловлена відповідна позиція щодо покарання. Разом з цим, апеляційний суд вважає, що наведене переконливо не доводить факту негативної оцінки ОСОБА_8 ним вчиненого, як і відповідного осуду, та за своєю формою фактично не доводить такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття. В даному випадку слід врахувати попередні судимості останнього, систематичне вчинення ним корисливих правопорушень, вчинення інкримінованих дій під час іспитового строку, встановлену сталу суспільну небезпечність, як і стійке небажання останнього стати на шлях виправлення.

Апеляційні посилання обвинуваченого в цій частині є об`єктивно необґрунтованими, щире каяття обвинуваченого, критична оцінка своїх дій, готовність нести відповідальність, з боку останнього не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, де обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що в дійсності наміру викрадати майно не мав, будучи в магазині хотів придбати комплект постільної білизни, який поклав до свого пакету, згодом згадав, що в автомобілі, який його підвіз до магазину, забув гаманець, у зв`язку з цим він вибіг з магазину разом із пакетом на вулицю. Крім того, обвинувачений пояснив, що дійсно в суді першої інстанції повністю визнав свою вину згідно обставин зазначених в обвинувальному акті та не заперечував щодо розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду провадження, обвинувачений ОСОБА_8 фактично заперечив факт вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Критично оцінюючи такі не послідовні та суперечливі показання обвинуваченого, апеляційний суд вважає їх такими, що дані з метою уникнення чи пом`якшення відповідальності. Така позиція обвинуваченого на стадії апеляційного провадження підтверджує висновки суду першої інстанції про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_8 дійсного щирого каяття щодо вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, слід належно врахувати в даному випадку фактичні обставини правопорушення, які виразились у закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що норми ч.1 ст.69 КК України, надають повноваження суду лише у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин.

Вказані дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не давали суду першої інстанції підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 мінімального покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, з його реальним відбуттям, та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для чергової корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності

В свою чергу, обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, явно суспільно небезпечний характер вчиненого та характеризуючі дані особи обвинуваченого, в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення останньому покарання, призначеного судом першої інстанції, зокрема і застосування ст.69 КК України.

ОСОБА_8 не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які б не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України КК України.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнавши винність обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, в резолютивній частині вироку відносно останнього помилково зазначив ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

В даному випадку, апеляційний суд, на підставі ст.404 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі апеляційних вимог, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченого, змінити вирок суду першої інстанції та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

На підставі ст.404 КПК України, вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 березня 2023 року відносно ОСОБА_8 в резолютивній частині змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :