Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/2639/23

Номер провадження: 1-кп/511/254/23

11 жовтня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000407 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Роздільна Одеської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, який з 07.05.2022 перебуває на військовій службі у НОМЕР_1 комендатурі охорони та обслуговування на посаді начальника бюро перепусток, ВОС-908300, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу начальника 297 комендатури охорони та обслуговування (по стройовій частині) № 92 від 07.05.2022, на підставі ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією, та призначено на посаду начальника бюро перепусток 297 комендатури охорони та обслуговування.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовці під час проходження військової служби повинні свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Однак, ОСОБА_4 , діючи у порушення вказаних вимог законодавства, за наступних обставин вчинив кримінальне правопорушення направлене проти безпеки руху, що призвело до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку 13.08.2002 року набула права керування транспортними засобами та 15.10.2020 року отримав останнє посвідчення водія НОМЕР_2 з категоріями: «А1», «А», «В»-«С».

Обвинувачений ОСОБА_4 , 19.06.2023 року близько 07.00 годин, знаходячись поза службою, здійснював рух по проїзній частині вулиці Центральна в селі Єреміївка Роздільнянського району Одеської області, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху в протилежних напрямках, з боку села Шеметове у бік міста Одеси.

Ігноруючи вимоги до власної безпеки та безпеки пасажира, обвинувачений ОСОБА_4 під час руху пасами безпеки пристебнутий не був і в салоні автомобіля перевозив не пристебнутого відповідними пасами безпеки пасажира ОСОБА_6 , чим порушив вимоги пункту 2.3. в) Правил, якими передбачено:

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

в) на автомобілях, обладнаній: засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки...».

Рухаючись в селі Єреміївка, по асфальтному мокрому через дощ дорожньому покриттю, зі швидкістю близько 50 км/год (фактичну швидкість руху встановити не надалось можливим), обвинувачений ОСОБА_4 не переконався, що обрана ним швидкість забезпечить постійний контроль за траєкторією руху цього автомобіля і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим грубо порушив пункти: 1.5.; 2.3. б);12.1 Правил, що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Своїми діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил, обвинувачений ОСОБА_4 свідомо створив небезпеку як для себе, так для життя і здоров`я пасажира свого автомобіля, чим проявив кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховував на їх відвернення.

Рухаючись в умовах дощу, обвинувачений ОСОБА_4 не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, вкрай уважним не був, не переконався, що обрана ним швидкість руху, з урахуванням стану мокрого дорожнього покриття, завантаження автомобіля і інших дорожніх умов, забезпечить постійний контроль за траєкторією руху цього транспортного засобу і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного характеру, рухаючись на ділянці без пошкоджень дорожнього покриття, не впорався з керуванням, допустив виїзд лівими колесами автомобіля за межі проїзної частини на ліве узбіччя, що призвело до втрати його курсової стійкості і некерованого виїзду за межі проїзної частини у правий за ходом його руху кювет, з перекиданням транспортного засобу та наїздом на перешкоду - придорожнє дерево, і подальшим загорянням.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, що поєднує забій головного мозку важкого ступеня, травматичний субарахноїдальний (під м`які оболонки мозку) крововилив, забій та садна м`яких тканин обличчя та волосистої частини голови; закритого неускладненого компресійно-уламкового перелому тіл 7-го і 9-го хребців 1 ступеня без зміщення кісткових уламків; закритої травми грудної клітки, ускладненої розвитком посттравматичного двобічного пневмоніту (запалення легень), що є небезпечними для життя і відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Отже, обвинувачений ОСОБА_4 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. б), в); 12.1 «Правил дорожнього руху», гарантовано мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, суду пояснив, що дійсно він, 19 червня 2023 року приблизно о 07.00 годині керував своїм власним автомобілем «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_3 і рухався в напрямку м.Одеси. В автомобілі поруч з ним знаходився його товариш ОСОБА_6 . Так, коли вони проїжджали по вул. Центральній в с.Єреміївка Роздільнянського району Одеської області, він не впорався з керуванням автомобіля, оскільки побачив собаку чорного кольору яка перебігала дорогу. Він намагаючись загальмувати, з`їхав лівими колесами автомобіля за межі проїзної частини на ліве узбіччя. Оскільки дорожнє покриття буле мокрим із-за дощу, то його автомобіль занесло, і він втратив керування та втратив свідомість. Останнє що пам`ятає побачив, що перед ним багато зелених насаджень, потім був удар і більш нічого не пам`ятає. Далі він прийшов до тями, коли лікарі на місці йому робили укол. Коли він запитав де його пасажир, то йому відповіли, що його відвезли на іншій кареті швидкої допомоги до лікарні у важкому стані.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що внаслідок ДТП та отриманих травм, взагалі не пам`ятає події того дня, а саме 19 червня 2023 року. Однак відповідаючи на запитання, підтвердив, що з ОСОБА_4 перебуває в дружних відносинах, того дня коли сталося ДТП перебував з ним в автомобілі та рухалися до м. Одеси та вони не були пристебнутими ременями безпеки. Крім того, повідомив, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має, підтвердив, що обвинувачений йому оплатив лікування та покарання просить обрати на розсуд суду, на суворому покаранні не наполягає.

Таким чином показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не оспорює.

Враховуючи що обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе виним, за погодженням всіх інших учасників процесу, суд визнав не доцільним дослідження доказів та тих обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правдивість його позиції у суду сумнівів не викликає.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив необережний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він є осудною особою, оскільки не доведено протилежне, має певне місце проживання, раніше не судимий (а.к.п.55), за місцем служби характеризується з позитивної сторони(а.к.п. 56), на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не значиться ( а.к.п.57,58), а також позицію потерпілого, який просив суд, обрати обвинуваченому міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Згідно наданої суду досудової доповіді відносно ОСОБА_4 Роздільнянським районним відділом ДУ «Центр пробації» в Одеській області, вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб). (а.к.п.47-54)

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, яка є особою раніше не судимою, також, суд враховує і позицію потерпілого, який не наполягає на суровому покаранні, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України, є зокрема і визнання вини обвинуваченою і щире каяття у вчиненому, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з можливим звільненням його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинувачених покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військових частин.

При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання з випробуванням.

Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.06.2023 накладено арешт на автомобіль Mitsubishi Lancer, н/з НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 27.04.2023 належний громадянину ОСОБА_4 . ( а.к.п.62)

У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.

На досудовому слідстві проведені: автотехніча експертиза з дослідженням технічного стану транспортного засобу № 23-3208 від 26.07.2023 року, вартістю 1911,84грн. (а.к.п.65), , транспортно-трасологічна експертиза № 23-3293 від 27.07.2023 року, вартістю 1911,84грн., (а.к.п.66) та автотехнічна експертиза з дослідженням обставин ДТП № 23-3405 від 27.07.2023 року, вартістю 4779,60грн.( а.к.п.64).

Загальна сума судових витрат складає 8603,28грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, ч.4 ст.174, ст.349, 368, 369-371,373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини за місцем проходження служби, а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання або роботи засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , уродженця міста Роздільна Одеської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, який з 07.05.2022 перебуває на військовій службі у НОМЕР_1 комендатурі охорони та обслуговування на посаді начальника бюро перепусток, ВОС-908300, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 8603,28гривень, з яких: автотехніча експертиза з дослідженням технічного стану транспортного засобу № 23-3208 від 26.07.2023 року, вартістю 1911,84грн., транспортно-трасологічна експертиза № 23-3293 від 27.07.2023 року, вартістю 1911,84грн., та автотехнічна експертиза з дослідженням обставин ДТП № 23-3405 від 27.07.2023 року, вартістю 4779,60грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.06.2023 року на автомобіль Mitsubishi Lancer, н/з НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 27.04.2023 року належить громадянину ОСОБА_4 .

Речові докази по справі:

- транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_3 , 2004 року випуску, чорного кольору, номер кузова: НОМЕР_6 , зареєстрований 01.03.2008 року на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 ,( АДРЕСА_1 ), який зберігається у Роздільнянському РВП, за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Я.Мудрого, 5, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_4

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1