ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 953/3158/22 Головуючий 1ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/1799/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 255, ч.4 28 і ч.3 ст.190 КК України,, строком на шістдесят днів, тобто по 28 грудня 2023 року, включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави або на домашній арешт чи особисте зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на практику ЄСПЛ та вказує на право суду змінити обраний раніше запобіжний захід, Вважає припущенням сторони обвинувачення що ним скоєно особливо тяжкий злочин, що є перешкодою для зміни запобіжного заходу, оскільки вважає, що ця версія органів слідства не повинна доводитись місяцями та роками, у зв`язку з чим, він критично ставиться до обвинувального акту прокурора. Ризики, заявлені прокурором, вважає припущеннями та вважає постійне неодноразове застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою таким, що не відповідають та суперечать Конвенції, Конституції України та висновками ЄСПЛ та КСУ.

Крім цього, зазначає, що в матеріалах справи маються належним чином документи, а саме : свідоцтво про народженні його доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та свідоцтво про одруження з ОСОБА_10 , яка є його дружиною, а також заяви матері його дружини ОСОБА_11 про згоду на його проживання в її квартирі по АДРЕСА_1 та довідка від дільничного, що є підтвердженням наявності у нього міцних соціальних зв`язків, сім`ї, дитини та роботи.

Окрім цього, його родичі та близькі можуть внести за нього заставу, яка має бути пропорційною до ризиків, в разі її обрання судом.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч.ч. 1,2 , 28 ч.4 ст. 190 ч.3 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч.ч. 1,2 , 28 ч.4 ст. 190 ч.3 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч. 2 , 28 ч.4 ст. 190 ч.3 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч. 2 , 28 ч.4 ст. 190 ч.3 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, прокурор вважав, що продовжують існувати обґрунтовані підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2023 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до 16.11.2023, включно.

До спливу продовженого строку, судове провадження не завершено, у зв`язку з чим, прокурор просив продовжити ОСОБА_7 строк дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а саме те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, ті обставини, що обвинувачений не має офіційних джерел існування, раніше судимий, останній раз, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.2021 за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, суд вважав, що застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, задовольнивши клопотання прокурора та продовживши йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, передбачений КПК України.

При цьому суд відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначив ОСОБА_7 розмір застави у даному кримінальному провадженні при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, який спрямований на заволодіння грошовими коштами громадян, шляхом обману, а також беручи до уваги його роль, зокрема, організатора, злочинної організації, а також відомості щодо минулих судимостей, за останньою з яких від 16.04.2021, він звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, є високий ризик того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 протиправних дій, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Крім того, невиключений ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків, на даний час не виключена, оскільки судовий розгляд триває, та існує вірогідність повторного допиту свідків або потерпілих.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого і характер його протиправних дій, з урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно визначення йому застави, не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255 КК України, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, суд має право не визначати розмір застави.

Наявність у обвинуваченого дружини, яка також є активним учасником злочинної організації та обвинувачується з ОСОБА_7 у одному кримінальному провадженні, не мінімізує наявність вказаних в клопотанні ризиків, а навпаки, збільшує їх, враховуючи вищенаведене.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2023 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.ч.1,2 ст.255, ч.4 ст.28 і ч.3 ст.190 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 28 12 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4