В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1342/22

Провадження № 1-кп/534/223/22

11 жовтня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000401, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.06.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Комсомольськ, Полтавської області, громадянину України, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працюючий, маючий дочку на утриманні, не має інвалідності, військовозобов`язаний, не є учасником бойових дій, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

У С Т А Н О В И В:

І. 20.06.2022 у ОСОБА_4 виник намір, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення, яке видається установою - відповідним територіальним сервісним центром МВС України, яка має право видавати такі документи, і який надає права, а саме посвідчення водія, з метою використання такого документа в особистих цілях.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , 20.06.2022 перебуваючи у невстановленому дізнанням місці, сприяв з особистих мотивів вчиненню невстановленою досудовим розслідуванням особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, шляхом надання їй власних анкетних даних (прізвища, імені та по-батькові; дата, місяць та рік народження; місце народження; фотокартки 3*4 см.) для виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків, бланків і технічних описів бланків Національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» № 844 від 16.09.2020 відноситься до документів, які перебувають в офіційному обігу України, та видається установою - відповідним територіальним сервісним центром МВС України, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання такого документа в особистих цілях.

У подальшому, невстановлена у ході досудового розслідування особа, з використанням невстановлених досудовим розслідуванням технічних засобів та матеріалів, у невстановленому дізнанням місці та часі, використовуючи надані ОСОБА_4 анкетні дані, виготовив завідомо неправдиве посвідчення водія на пластиковій основі, категорії «В» з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 22.03.2022 ТСЦ 8044 («ПК «Україна», Зам. 22-3230. 2022 р. І кв.»).

Згідно висновку судової технічної експертизи документів Донецького НДКЦ № СЕ-19/105-22/3287-ДД від 18.10.2022, бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає за способом друку та відсутністю елементів захисту зразкам аналогічних бланків посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме у пособництві в підробленні посвідчення водія, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання такого документа в особистих цілях.

ІІ. У червні 2022 року ОСОБА_4 , будучи обізнаним з порядком отримання посвідчення водія, маючи умисел на порушення встановленого законом порядку завірення та використання офіційних документів, порядку документального підтвердження фактів, шо мають юридичне значення, будучи обізнаним з порядком отримання посвідчення водія, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків, банків і технічних описів бланків Національного та міжнародних посвідчень водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» № 844 від 16.09.2020 відноситься до документів, які перебувають в офіційному обігу України, та надає право на керування транспортним засобом відповідних категорій (у тому числі категорії «В») і видається у встановленому законом порядку територіальним сервісним центром МВС України, придбав за грошові кошти в розмірі 4 000 грн. через мережу Інтернет у невстановленої слідством особи завідомо підроблене посвідчення водія на пластиковій основі, категорії «В» з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 22.03.2022 ТСЦ 8044 («ПК «Україна», Зам. 22-3230. 2022 р. І КВ.»), та надалі використовував завідомо підроблене посвідчення у власних цілях.

Так, 05.10.2022 близько 13 год 55 хв ОСОБА_4 , рухаючись на автомобілі ВАЗ-2103 номерний знак НОМЕР_2 по вулиці Будівельників м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області, був зупинений поліцейськими СРПП відділу поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, та під час перевірки документів пред`явив посвідчення водія на пластиковій основі категорії «В» з серійним номером НОМЕР_1 , достовірно знаючи, шо воно є підробленим.

Згідно висновку судової технічної експертизи документів Донецького НДКЦ № СЕ-І 9/105-22/3287-ДД від І 8. І 0.2022, бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає за способом друку та відсутністю елементів захисту зразкам аналогічних бланків посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документу.

Суд рахує, що визнання вини ОСОБА_4 відповідає фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України є доведеною повністю.

Обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

На обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не знаходиться.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

У судовому засіданні прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді штрафу 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн., з ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., за ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Обвинувачений в судовому засіданні просив суд суворо його не карати та призначити покарання у вигляді штрафу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

- ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1 510 гривень 24 копійки (одна тисяча п`ятсот десять гривень дванадцять чотири копійки).

Речові докази у цьому кримінальному провадженні:

-підроблене посвідчення водія серія НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_4 , яке упаковане в поліетиленовий пакет експертної служби МВС № 3858503 залишити в матеріалах цього кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ