Справа № 158/1387/23 Провадження №11-кп/802/98/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000119 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, одруженого, раніше судимого вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.09.2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 342 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 20.09.2019 року у зв`язку з відбуттям покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 06.03.2023 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та арештованого майна.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 06.03.2023 року о 20 год. 10 хв., знаходячись на перехресті вулиць Набережна та Зелена в с. Берестяне Луцького району Волинської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, вчинив напад із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , що виразилось у нанесенні останньому декількох ударів кулаком правої руки та шматком дерев`яної штахети в обличчя зліва, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематоми навколо лівого ока з крововиливом під білкову оболонку лівого ока, садна обличчя, забою кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також перелому стінок лівої гайморової пазухи з забоєм м`яких тканин лицевого черепа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого відкрито заволодів належним потерпілому мобільним телефоном марки «Tecno», зеленого кольору, вартістю 1579,50 грн., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.

Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу (розбої) вчиненному в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Так, на переконання обвинуваченого, при винесенні оскарженого рішення, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу на підтвердження його вини. У свою чергу, місцевим судом без повної, всебічної та об`єктивної оцінки залишено обставини кримінального провадження. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції у вироку некоректно виклав покази свідків.

На підставі зазначеного ОСОБА_7 просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений звертає увагу, що показання свідків не підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки ніхто із свідків, крім ОСОБА_10 , не був очевидцем подій, які мали місце 06.03.2023 між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_9 . Враховуючи наведе, ОСОБА_7 вважає висновки суду першої інстанції, що показання свідків та письмові докази підтверджують його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними, тому просить оскаржений вирок змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

В судове засідання не з`явився потерпілий, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від останнього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Однак, під час повідомлення телефонограмою потерпілого про дату і час судового розгляду від нього отримано інформацію, що він на даний момент служить в ЗСУ і в найближчий час має відбути на навчання за кордоном. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого. Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, думку обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, прокурора, яка щодо її задоволення заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевимсудом при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні дотримано.

За змістом положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

Кваліфікація протиправних дій обвинуваченого та висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є правильним, і з таким його висновком погоджується і апеляційний суд.

Ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України, суд першої інстанції проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого, який своєї винуватості у вчиненому не визнав, однак фактично не заперечував та не спростовував той факт, що 06.03.2023 мали місце події за його участі і потерпілого. При цьому, обвинувачений вказував про те, що між ним і потерпілим виник конфлікт, надалі він наносив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а після припинення бійки він забрав мобільний телефон у потерпілого.

Однак, як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 22.03.2023 року, за участю ОСОБА_7 , останній категорично відмовився від проведення слідчого експерименту, у присутності свого захисника адвоката ОСОБА_11 .

Разом з тим, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , , які є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені іншими доказами у справі.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що 06.03.2023 року впродовж усього дня вживали з ОСОБА_7 алкогольні напої. Близько 20 год., того ж дня, перебував у сусіда, разом із обвинуваченим ОСОБА_7 , де також вживали спиртні напої. Останній дав йому 70 грн. та попросив піти купити горілки, на що він погодився. Вийшовши з території даного домоволодіння помітив, що згубив гроші. Повернувшись повідомив про це ОСОБА_7 , який в подальшому разом з ним пішли шукати втрачені кошти. Впродовж незначного проміжку часу ОСОБА_7 покликав його підійти до нього, вказавши що він «заникав гроші» та наніс йому удари кулаками по обличчі, внаслідок чого він впав на землю. Після чого, ОСОБА_7 наносив йому удари ногами та взявши шматок дерев`яної штахети продовжив наносити нею далі тілесні ушкодження. Через деякий проміжок часу прийшов брат ОСОБА_7 ОСОБА_10 , який почав розбороняти їх. ОСОБА_7 припинивши наносити йому тілесні ушкодження повернув його на бік та із кармана штанів забрав у нього мобільний телефон. На вимогу повернути йому вказаний телефон ОСОБА_7 повідомив, що це «залог» та пішов разом із братом додому, а він в свою чергу пішов до сестри ОСОБА_13 , яка викликала медичну допомогу та працівників поліції.

Вказані показання потерпілого узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2023 року, за участю потерпілого ОСОБА_9 , де останній відтворив події 06.03.2023 року, показав обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та заволодіння його телефоном.

Окрім того, відповідно до висновку експерта №161 від 27.03.2023 року 05.04.2023 року, згідно поданих медичних документів ОСОБА_9 отримав слідуючі тілесні ушкодження: гематома навколо лівого ока з крововиливом під білкову оболонку лівого ока; садна обличчя; забій лівої кисті; перелом стінок лівої гайморової пазухи з забоєм м`яких тканин лицевого черепа. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів (предмета), не виключається можливість при обставинах та в час у вказаних постановах, за ступенем тяжкості перелом стінок лівої гайморової пазухи з забоєм м`яких тканин лицевого черепа відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров`я, решта ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Посилання обвинуваченого на некоректне викладення показів свідків та те, що вказані показання не узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження є необґрунтованими. Показання свідків у вироку не є дослівним їх відтворенням, однак місцевим судом у судовому рішенні викладено основні тези з показань свідків, які, у свою чергу, допомагають відтворити хронологію подій та підтверджують перебування потерпілого та ОСОБА_7 на місці події, нанесення останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , заволодіння мобільним телефоном.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який приходиться обвинуваченому братом, чітко показав суду, що 06.03.2023 року прийшовши на місце бійки побачив, як ОСОБА_7 коліном був впертий на лежачому ОСОБА_9 та наносив йому удари, після чого він відіпхнув ОСОБА_7 і бійка зупинилася. Пізніше біля ніг потерпілого знайшов мобільний телефон, наступивши на нього, на запитання чий телефон, ОСОБА_7 вирвавши його з рук відповів, що його. В подальшому відходячи від місця події ОСОБА_9 кричав до ОСОБА_7 , щоб останній повернув йому телефон, однак обвинувачений повідомив йому, що це «залог» за гроші.

Вказані показання свідка ОСОБА_10 підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2023 року, за участю ОСОБА_10 , де останній показав місце виявлення брата ОСОБА_7 та ОСОБА_9 06.03.2023 року, в якому положенні знаходилися вказані особи та відтворив дії кожного учасника конфлікту.

Свідок ОСОБА_12 , яка була очевидцем події показала суду, що 06.03.2023 року близько 20 год. поверталася додому після роботи, де на перехресті вулиць Набережна та Зелена в с. Берестяне Луцького району Волинської області почула розмову хлопців між собою, наступного змісту «гроші давай, а то зараз заріжу». На зроблене нею зауваження, ОСОБА_7 відповів їй «ідіть собі». Підходячи до свого домоволодіння відчула звуки бійки, зокрема крики та тріск, а тому вирішила повідомити про вказану бійку батьків ОСОБА_7 та сусідку ОСОБА_14 , яка пішла до брата ОСОБА_7 ОСОБА_10 , який в подальшому зупинив бійку. Покази свідка ОСОБА_12 в частині, що вона проходила повз і чула звуки бійки, впізнала її учасників і вживала заходів для повідомлення родичів потерпілого для припинення бійки підтвердила і свідок ОСОБА_14 . Вона теж вказала, що чула звуки ударів та розмову як ОСОБА_10 говорив до брата ОСОБА_7 «хватить, заспокійся».

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка очевидцем бійки не була, однак надала показання, що 06.03.2023 року у вечірню пору доби, ОСОБА_9 був сильно побитий, весь у крові, втрачав свідомість. Вона з чоловіком надавали йому допомогу, після чого зателефонували у поліцію та лікарню. Вказала, що пізніше їй стало відомо, що бійка виникла у зв`язку із тим, що її брат загубив гроші ОСОБА_7 , який останній дав йому, щоб купити горілку, та в подальшому у ході бійки забрав у нього мобільний телефон.

Дані показання потерпілого та свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення. Зазначені вище показання вказують про наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , заволодіння телефоном, при цьому суд першої інстанції безпосередньо дослідив їх в судовому засіданні, надав належну, повну та об`єктивну оцінку, а тому обґрунтовано взяв їх до уваги.

Твердження сторони захисту щодо наявності розбіжностей у показаннях свідків, апеляційним судом до уваги не беруться. Також, немає в апеляційного суду обґрунтованих підстав вважати, що вказані вище свідки оговорюють обвинуваченого, оскільки не було встановлено таких об`єктивних причин як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги, будь-яких неприязних відносин між ними не встановлено.

Крім того, ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення також наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, та іншу подію від 06.03.2023 року;

- протоколом огляду місця події від 06.03.2023 року з фототаблицею;

- протоколом огляду речей від 08.03.2023 року (оглянуто коробку з під телефону «Tecno POP4», імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 );

- протоколом огляду речей від 16.03.2023 року з ілюстрованою фототаблицею (було оглянуто спеціальний пакет №7076214, в якому знаходилися мобільний телефон марки «Nokia», чорного кольору та мобільний телефон марки «Tecno», зеленого кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , які були вилучені під час проведення обшуку затриманого ОСОБА_7 , на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України);

- висновком експерта №СЕ-19/103-23/3130-ТВ від 28.03.2023 року, яким встановлена ринкова вартість бувшого у користуванні мобільного телефону марки «Tecno», моделі «POP4 (BC2c)», станом на 06.03.2023 року - 1579,50 грн.

Посилання обвинуваченого, що письмові докази наведені у вироку підтверджують лише місце, час, спосіб та наслідки вчинення кримінального правопорушення, висновки експертів підтверджують наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, однак не підтверджують факт вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Необхідно ураховувати, що ОСОБА_7 фактично заперечує лише кваліфікацію своїх дій, проте не наводить доводів, чому він вважав поверненням боргу (залогом) відібрання в потерпілого телефону шляхом нападу із застосуванням насильства, нанесенням декількох ударів кулаком правої руки та шматком дерев`яної штахети в обличчя, та чому діяв саме у такий спосіб, оскільки сума втрачених потерпілим коштів - 70 гривень та вартість мобільного телефону очевидно не співрозмірна.

Диспозицією ст. 187 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Небезпечним же для життя чи здоров`я насильством (ст. 187 КК України) визнається умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Перевіряючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, необхідно враховувати характер та послідовність дій ОСОБА_7 , обумовлених метою заволодіння ним чужим майном, засіб, характер, спосіб нанесення тілесних ушкоджень, які характеризувались застосуванням фізичного насильства та супроводжувалися нанесенням неодноразових ударів у різні частини тулуба та голови потерпілого ОСОБА_9 та заволодіння майном потерпілого, залишення ним місця злочину і подальше розпорядження чужим майном, що поза розумним сумнівом свідчить про наявність та зміст умислу ОСОБА_7 , направленого саме на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Доводи обвинуваченого про необхідність кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, з посиланням на те, що в його діях не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд апеляційної інстанції відхиляє як такі, яким місцевим судом була надана правильна юридична оцінка з посиланням на норми права в розрізі із встановленими обставинами. А саме, суд першої інстанції у вироку правильно висловився з приводу необхідності в даному випадку взяття до уваги саме ознаки небезпечності насильства для життя та здоров`я потерпілого, оскільки при розбої визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винної особи, який на думку колегії суддів і впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З врахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто - у вчиненні розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненого в умовах воєнного стану, повністю доведена в ході судового розгляду.

Разом з тим, проаналізувавши наведене вище, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи доводи спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка, а призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Відтак, колегія апеляційного суду залишає подану апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді