УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвокат ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001490 від 05.12.2023 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст. 332, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001490 від 05.12.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченихч. 3 ст. 332, ч.1 ст.263 КК України.

Досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням було розпочато за наступних обставин: до СУ ГУНП в Одеськійобластінадійшла заява громадянина К (дані якого на даний час не розголошуються в інтересах досудового розслідування) щодо організації незаконного переправлення останнього через державний кордон України за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливихмотивів.

У подальшому, відповідно до показів свідка ОСОБА_7 встановлено, що наприкінці листопада 2023 року, більш точну дату не встановлено, перебуваючи на проминку 6 км м. Одеса познайомився з гр. ОСОБА_8 , який працював водієм, який під час спілкування повідомив, що може допомогти виїхати за кордон України шляхом виготовлення відповідних документів, якщо зацікавило,, то ОСОБА_9 призначив наступну зустріч з ОСОБА_7 , під час якої планувалось обговорити всі деталі перетину.

В подальшому через два дні, ОСОБА_7 зустрівся у визначеному місці біля супермаркету «Таврія В» за адресою: проспект Академіка Глушка, 29а, м. Одеса з ОСОБА_10 .. Піл час зустрічі також був присутній чоловік якого ОСОБА_9 представив як ОСОБА_11 . Далі ОСОБА_11 повідомив, що він може через своїх знайомих організувати виїзд через державний кордон, тобто організувати «зелений коридор». Під час спілкування з вказаними особами, ОСОБА_11 повідомив, що ця послуга буде коштувати орієнтовно 9 тисяч доларів США. Як саме буде відбуватись виїзд вони не повідомили. Зазначили, що коли ОСОБА_7 буде «готовий», тобто підготує необхідну суму грошових коштів, то він має зателефонувати ОСОБА_12 або ОСОБА_11 .

Подальшим досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення можуть бути причетні: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, ОСОБА_14 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, незважаючи на обізнаність про те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема про заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, діючи з єдиним умислом, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленою особою з корисливих мотивів за грошову винагороду, сприяв незаконному переправленню чоловіків віком від 18 до 60 років, виїзд яким заборонено за межі України. Так, на виконання вказівки невстановленої особи щодо пошуку зацікавлених осіб, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України, ОСОБА_13 організовував зустрічі із вказаними особами, на яких роз`яснював спосіб подальшого перетину державного кордону України, а саме виготовлення невстановленими особами документів, які у подальшому стануть підставою для виїзду за кордон України, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії із позначкою щодо непридатності особи до військової служби, за що особа повинна передати ОСОБА_13 в інтересах третіх осіб грошову винагороду у сумі 9 000 доларів США. Після чого, через нетривалий час зацікавлена особа, відповідно до вказівки невстановлених осіб, повинна забрати зазначені документи у визначеному ним місці.

Так, 11.12.2023, приблизно о 16:00 годині, знаходячись у приміщенні сервісного центру, розташованого за адресою: м. Одеса, просп. Ак. Глушко, буд. 29/2 отримав від ОСОБА_7 обумовлену грошову винагороду у сумі у сумі 9 тисяч доларів США за обіцянку виготовити та видати військово-облікові документи, згідно яких ОСОБА_7 є непридатним до військової служби, що надає право останньому законно перетнути державний кордон України, за що надав обіцянку передати останньому вищезазначені документи, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби на ім`я ОСОБА_7 , однак не вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, був затриманий працівниками правоохоронного органу.

11.12.2023 о 16.18 годин у приміщенні сервісного центру, розташованого за адресою: м. Одеса, просп. Ак. Глушко,буд. 29/2в порядку ст. 208 КПК України затримано: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ананьїв Одеської області, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

11.12.2023 в період з 22 год. 34 хв. до 23 год. 50 хв. за місцем проживання ОСОБА_10 у приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 проведено санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено:

1.Предмети зовні схожі на патрони калібру 5,45 мм. у кількості 83 штук;

2.Мобільний телефон марки «OPPO»imei1: НОМЕР_1 , іmei 2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім-карта оператора «ВФ Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 ;

3.Мобільний телефон марки «RedmiNote» imei1: НОМЕР_4 ; imei2: НОМЕР_5 в якому знаходиться сім-карта оператора «Лайфселл» з абонентським номером: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 .

12.12.2023 року на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами в рамках означеного кримінального провадження.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що на теперішній час є достатньо підстав вважати, що виулучені в ході обшуку квартири предмети, зовні схожі на патрони є боєприпасами, які ОСОБА_10 незаконно зберігав за місцем проживання, а також мобільні телефони є знаряддям вчинення злочину, за їх допомогою ОСОБА_10 здійснював сприяння чоловікам призовного віку в отриманні тимчасового посвідчення військовозобов`язаного з виключенням з військового обліку та вів розмови з потенційними «клієнтами».

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Слідчий наполягала на задоволенні поданого клопотання.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання сторонни обвинувачення.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступних висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України.

11.12.2023 року органом досудового росзлідування ОСОБА_10 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, преедбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудове розслідування кримінального провадження наразі триває, встановлюються усі фактичні обставини, які можуть мати значення для доведення предмету доказування у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя враховує доводи сторонни обвинувачення з приводу того, що вилучені мобільні телефони ймовірно містять інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-каранних дій, зв`язків власника таких техніних пристроїв з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінального правопорушення, особами.

Крім того, слідчий суддя погоджується з твердженнями сторони обвинувачення, що вилучені предмети, зовні схожі на патрони можуть бути боєприпасами, які вилучено із законного обігу, а тому приходить до переконання, що такі речі могли бути здобуті ОСОБА_10 злочинним шляхом.

У зв`язку з чим, таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 12.12.2023 року, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях його подальшого дослідження.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170КПК України).

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження та користування такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001490 від 05.12.2023 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст. 332, ч.1 ст.263 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене в хоід проведеного 08.12.2023 року обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на:

-предмети зовні схожі на патрони калібру 5,45 мм. у кількості 83 штук;

-мобільний телефон марки «OPPO»imei1: НОМЕР_1 , іmei 2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім-карта оператора «ВФ Україна» з абонентським номером: НОМЕР_3 ;

-Мобільний телефон марки «RedmiNote» imei1: НОМЕР_4 ; imei2: НОМЕР_5 в якому знаходиться сім-карта оператора «Лайфселл» з абонентським номером: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1