У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000323, відомості про яке 27.10.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали означеного клопотання.

Внесене клопотання обґрунтоване таким.

27.10.2023 близько 14 години 50 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи ввіреним йому транспортним засобом, а саме сідловим тягачем марки «MAN» моделі «TGX 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у щепленні з напівпричеіпом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 без вантажу, рухаючись по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони міста Мукачево у напрямку міста Львів, та проїхавши дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 717» + 200 м., що поблизу населеного пункту с. Нижні Ворота, Мукачівського району, Закарпатської області, де дорога має крутий спуск «Абранського» перевалу, заокругленість праворуч по ходу його руху, яка на той час була мокра у результаті опадів у вигляді дощу, діючи всупереч вимог п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3., п. 12.1., п. 13.1. та п. 13.3 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 які вступили в дію з 01 січня 2002 року, будучи самовпевненим, розраховуючи на свої водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у конкретних дорожніх умовах, не втримав керований нив автомобіль у межах своєї смуги руху, перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, на які в`їзд заборонено, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автобусом марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраціний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який разом із пасажирами в кількості 12 осіб, рухався у зустрічному для водія ОСОБА_4 напрямку, по правій крайній смузі руху, із двох наявних, в крутий підйом.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автобуса марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та другий - підмінний водій автобуса ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці пригоди.

27.10.2023 у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, слідчим органу досудового розслідування у відповідності до ч. 7 ст. 237 Кримінального процесуального кодексу України, вилучено рухоме майно, а саме:

- вантажний автомобіль марки «MAN» моделі «TGX 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.02.2018, являється ТЗОВ «ГЕОСАН» м. Львів, вул.Сахарова, 42/513, з напівпричепом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 17.07.2019, являється ТЗОВ «ГЕОСАН» м.Львів, вул.Сахарова, 42/513;

- автобус марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраціний номер НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 28.02.2017, являється 1Ш «ТАРКО-ТРАНС» с.Байківці, вул.Івана Франка, 3 «а», Тернопільська область.

Вказані транспортні засоби переміщено з місця пригоди на територію дорожньої поліцейської станції КІШ «Нижні Ворота», яка розташована на відрізку 717 км авто дороги М-06 сполученням «Київ-Чоп» Закарпатська область.

Постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_7 від 27.10.2023 вищевказані транспортні засоби визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000323 від 27.10.2023 за ч. 3 ст. 286 КК України.

У судове засідання прокурор не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, подав клопотання про розгляд питання про накладення арешту без його участі.

У судове засіданні власники майна не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення заявленого клопотання по суті, слідчий суддя встановив таке.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0000323 від 27.10.2023 підтверджено, що ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у межах вищевказаного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Із наведеного витягу слідує, що внесення відомостей до ЄРДР обумовлене тим, що 27.10.2023 біля 15 години на автотрасі сполученням «Чоп-Київ» неподалік села Нижні Ворота Мукачівського району Закарпатської області сталося зіткнення вантажного автомобіля з автобусом сполученням Авеню Італія-Тернопіль. Внаслідок ДТП водій автобуса та пасажир автобуса загинули. Також попередньо 6 осіб доставили до медичних закладів.

27.10.2023 у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, слідчим органу досудового розслідування у відповідності до ч. 7 ст. 237 КПК України вилучено рухоме майно, а саме:

- вантажний автомобіль марки «MAN» моделі «TGX 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.02.2018 являється ТЗОВ «ГЕОСАН» м. Львів, вул.Сахарова, 42/513, з напівпричепом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 17.07.2019, являється ТЗОВ «ГЕОСАН» м.Львів, вул.Сахарова, 42/513;

- автобус марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 28.02.2017, являється 1Ш «ТАРКО-ТРАНС» с.Байківці, вул.Івана Франка, 3 «а», Тернопільська область.

Постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_7 від 27.10.2023 вищевказані транспортні засоби визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Виходячи з наявності підстав для накладення арешту, прокурор звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Вирішуючи подане клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя виходив з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абзац перший частини 3 статті 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з частиною 1 статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами частини 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На переконання слідчого судді, клопотання наведеним вимогам процесуального закону відповідає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що перелік обставин, персоніфікованих статтею 91 КПК України, підлягає встановленню в межах досудового розслідування безвідносно до обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, що забезпечує дотримання принципу законності, передбаченого ст.9 КПК України та який покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставини кримінального провадження.

За правилами ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчий суддя зауважує, що до локального предмета доказування при арешті майна з метою збереження речових доказів відносяться: наявність достатніх даних, що вказують на можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна (фактична підстава); внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; відповідність майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, а саме: майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, являє собою гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; належність майна будь-якій фізичній або юридичній особі; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (умови арешту майна).

Слід вказати на те, що родовим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України є відносини щодо безпеки руху та правил експлуатації транспорту.

На переконання слідчого судді, не викликає сумнівів той факт, що розслідування злочинів проти безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту відрізняється від інших кримінальних проваджень, зокрема, спектром різноманітних судових експертиз і їх значимістю в доказуванні.

Доцільно звернути увагу на те, що дослідження фактичних обставин означеного роду кримінальних правопорушень передбачає здійснення аналізу механізму ДТП. Це пояснюється специфічною особливістю відповідних кримінальних правопорушень, яка проявляється у тому що їх об`єктивна сторона полягає в порушенні певних правил; які мають своїм наслідком ДТП із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості або більш тяжких наслідків. Ключовою обставиною у доказуванні виступає причинно-наслідковий зв`язок між порушенням названих правил певним суб`єктом і настанням ДТП.

Тому визначення механізму ДТП виступає ключем для встановлення багатьох обставини, що мають кримінально-правове значення.

При цьому слідчий суддя встановив, що під час досудового розслідування було проведено огляд місця події, під час якого вилучено автомобілі, які потрапили у ДТП, і відповідно зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Таким чином, вказані у клопотанні транспортні засоби, очевидно, можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що вони зберегли на собі сліди злочину. Тобто необхідність накладення арешту обумовлена характером вчиненого правопорушення.

За таких обставин викладені у клопотанні прокурора доводи надають достатні підстави для висновку про можливість використання вилучених предметів як речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України стороною обвинувачення доведено, вилучені автомобілі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а накладення арешту на відповідні автомобілі у даному випадку відповідатиме меті та завданням арешту майна.

Підсумовуючи викладене у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000323, відомості про яке 27.10.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, задовольнити повністю.

Накласти арешт із забороною користування, відчуження та розпорядження на транспортні засоби, вилучені в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоду, проведеного 27.10.2023, а саме на:

- вантажний автомобіль марки «MAN» моделі «TGX 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.02.2018 являється ТОВ «ГЕОСАН» м. Львів, вул.Сахарова, 42/513, з напівпричепом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 17.07.2019, являється ТОВ «ГЕОСАН» м.Львів, вул.Сахарова, 42/513;

- автобус марки «VAN HOOL» моделі «917-SX3» реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 28.02.2017, являється 1Ш «ТАРКО-ТРАНС» с.Байківці, вул.Івана Франка, 3 «а», Тернопільська область.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1