ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/60/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/60/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 11752,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 30000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 15000 гривень витрат на правову допомогу та 8151,88 грн. витрат, пов`язаних із прибуттям до місця судового провадження.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 06 лютого 2022 року близько 10.00 год. у ОСОБА_6 , яка перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_11 , на ґрунті неприязних відносин, виник протиправний умисел, що спрямований на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 06 лютого 2022 року близько 10.00 год., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, правою рукою схопила за волосся лобової ділянки волосистої частини голови ОСОБА_11 та тримаючи його у своїй руці, різко потягнула ліворуч, внаслідок чого у ОСОБА_11 утворилась травматична епіляція (видалення) волосся лобової ділянки волосистої частини голови, що за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його підзахисну у звязку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення.

Також просить відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу та витрат, повязаних з її прибуттям до місця судового провадження.

Вважає вирок суду необгрунтованим через неповноту судового розгляду та невідповідність виснвоків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також однобічність та неповноту дослідження обставин справи.

Зазначає, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не підтверджують факту завдання обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень у звязку з тим, що вказані особи не були учасниками конфлікту.

Вважає що показання свідка ОСОБА_14 не можуть братись судом до уваги оскільки він є чоловіком потерпілої, а тому зацікавлений у прийнятті рішення на її користь.

Також сторона захисту ставить під сумнів протокол проведення слідчого експерименту від 11.02.2022 року з ОСОБА_14 посилаючись на те, що з ним не могло бути проведено вказаної слідчої дії в цей день з 11 год. по 11 год. 25 хв. оскільки в цей час він не перебував у м.Тернополі, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про оплату послуг медичного центру ТзОВ Скай Клінік м.Львова, датованою 11.02.2022 року 12 год 11 хв. та показаннями потерпілої, яка підтвердила факт перебування з нею чоловіка у вказаній клініці, а відстань між містами Тернополем та Львовом становить 128 км. та на її подолання необхідно не менше півтори години.

Вказує на те, що під час вручення ОСОБА_6 обвинувального акту в АДРЕСА_2 прокурор ОСОБА_15 не був присутнім, тому вказаний процесуальний документ вручався не ним, що є порушенням вимог КПК України.

Вважає що суд безпідставно стягнув на користь його довірительки витрати, які були понесені потерпілою у звязку з вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_6 на загальну сумі 11752,40 грн. з огляду на те, що виданий лікарем ОСОБА_16 документ про встановлення діагнозу: механічне ушкодження волосяної частини голови та рекомендація щодо трансплантації волосся та проходження курсу ПРП терапії не відповідає встановленим законодавством вимогам щодо медичної документації. Ввважає що долучений до матеріалів справи чек на суму 4800 грн. не може бути доказом на підтвердження факту продажу оскільки є нефіскальним.

Посилається на недопустимість в якості доказу квитанції про придбання потерпілою 30.12.2022 року Дерком шампуню та Крему церавк на суму 723 грн, у звязку з тим що вказані витрати були понесені потерпілою після повідомлення про підозру обвинуваченій, яке відбулось 29.02.2022 року.

Не погоджується з визначеним судом розміром стягнутої з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди у сумі 30000 грн. вказуючи на те, що нею не подано жодних доказів, які б підтверджували її заподіяння, а також висновку судово-психіатричної експертизи щодо заподіяння та розміру цієї шкоди. На підтвердження необгрунтованості стягнення моральної шкоди наводить висновок ВП ВСУ у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц, у якій суд прийшов до висновку про те, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення протреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вказує на те, що представник позивача не надав детального опису робіт(наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому вважає що підстав для її стягнення немає.

Також вважає що судом безпідставно було стягнуто з обвинуваченої на користь потерпілої кошти в сумі 8151,88 грн. на відшкодування вартості квитків щодо проїзду з ФР Німеччина в Україну, понесених потерпілою у звязку з необхідністю відвідування судового засідання посилаючись на те, що витрачання коштів на квитки для проїзду між країнами не має жодного відношення до вказаного провадження, а матеріали справи не містять доказів того що потерпіла вибула на постійне місце проживання в ФР Німеччина і що вона відповідно має посвідку на проживання, чи є резидентом цієї країни.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, при прийнятті рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано.

Не дивлячись на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , яка заперечила факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, показавши що саме ОСОБА_9 нанесла їй тілесні ушкодження в квартирі АДРЕСА_1 , суд вірно обгрунтував прийняте рішення показаннями потерпілої та свідків.

З показань потерпілої ОСОБА_9 суд встановив, що 06 лютого 2022 року, в неділю, близько 10 год. у неї відбувся конфлікт з рідною сестрою її чоловіка - ОСОБА_6 , яка на її зауваження щодо крадіжки кришталю з серванту шафи, якій їй не належить, вчепилася в її волосся і потягнула внаслідок чого вирвала його пасмо.

З показань свідка ОСОБА_14 , який є чоловіком потерпілої та рідним братом обвинуваченої та безпосередньо бачив конфлікт, суд встановив що 06 лютого 2022 року близько 09.30 год., він побачив, що сестра забирає хрустальні стакани з серванту шафи, в цей час із балкону вийшла його дружина, яка сказала ОСОБА_6 , щоб вона поклала їх на місце, оскільки вони їй не належать. Після цього, ОСОБА_6 вчепилася у волосся його дружини. Він з ОСОБА_17 почав їх розбороняти, проте, вдалося це зробити вже аж у коридорі, коли у руках ОСОБА_6 опинився копно волосся його жінки.

З показань свідка ОСОБА_12 , яка є сусідкою потерпілої , суд встановив що вона бачила як ОСОБА_6 виходила з будинку, після чого вона підійшла до ОСОБА_9 та запитати, що сталося, на що остання показала їй волосся та місце на лобній ділянці голови, звідки воно було вирване ОСОБА_6 , яке становило більше 5 см.

З показань свідка ОСОБА_13 суд встановив, що 06 лютого 2022 року приїхала його донька ОСОБА_6 , якій він відчинив двері, невдовзі, він побачив як ОСОБА_6 витягнула ОСОБА_9 в коридор за волосся. ОСОБА_9 стояла зігнутою головою до низу, ОСОБА_6 перебувала у такому ж положенні. В той же час ОСОБА_9 кричала, щоб її пустили.

Окрім показань потерпілої та свідків на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення суд на обгрунтування прийнятого рішення взяв до уваги дані, які містяться у письмових та речових доказах , висновках експертів, зокрема:

-рапорті начальника СМ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 06 лютого 2022 року, відповідно до якого 06 лютого 2022 року о 12.25 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що родичка ОСОБА_6 вчинила конфлікт та нанесла їй незначні тілесні ушкодження;

-письмовій заяві ОСОБА_9 від 06 лютого 2022 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , яка 06 лютого 2022 року спричинила їй тілесні ушкодження;

-протоколах проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2022 року з потерпілою ОСОБА_9 та від 11 лютого 2022 року та зі свідком ОСОБА_14 , а також від 11 лютого 2022 року зі свідком ОСОБА_13 , у яких вони показали на місце та яким чином обвинувачена схопила за волосся ОСОБА_9 , а саме-лобову ділянки волосистої частини голови, після чого різко здійснила рух правої руки із вхопленим волоссям лобової ділянки волосистої частини голови вліво, вирваши його.

-висновку судмедичної експерта №95 від 09 лютого 2023 року, згідно з яким при судово-медичній експертизі у ОСОБА_9 виявлені травматична епіляція (видалення) волосся лобової ділянки волосистої частини голови, садно та відрив частини нігтьової пластини 2-го пальця правої кисті, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, зважаючи на характер і розташування цих ушкоджень, утворення їх за повідомлених ОСОБА_9 при судово-медичній експертизі обставин події, яка мала місце 06.02.2022, не виключається.

Колегія суддів вважає, що дослідивши вказані докази місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченої як умисне легке тілесне ушкодження, докладно виклавши у вироку мотиви своїх висновків. Вказані докази узгоджуться між собою, є достатніми, допустимими та належними, а висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності , у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому колегія суддів вважає що місцевий суд вірно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17 , який є співмешканцем обвинуваченої та показав що на неї накинулись потерпіла та її чоловік, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , а тому вірно оцінив їх як такі що спрямовані на уникнення відповідальності обвинуваченою.

Перевіряючи доводи захисника щодо недопустимості протоколів про проведення слідчих експериментів з свідком ОСОБА_14 , який за показаннями потерпілої у час його проведення перебував з нею у м.Львові, де вона проходила медичне обстеження у приватній клініці з приводу тілесного ушкодження, яке завдала їй обвинувачена, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про оплату послуг медичного центру ТзОВ Скай Клінік, датованою 11.02.2022 року 12 год 11 хв. , колегія суддів їх відхиляє оскільки під час проведення слідчого експерименту здійснювалось фотографування його учасників, протокол підписано ними, справжність їх підписів ніхто не оспорює, тому сумнівів щодо достовірності вказаного процесуального документу не виникає.

Також колегія суддів вважає що не заслуговують на увагу і твердження захисника про порушення визначеної законом процедури під час вручення обвинувального акта ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000161, який на його думку, прокурором ОСОБА_18 не вручався. Зокрема, як вбачається з розписки, долученої до матеріалів провадження, обвинувальний акт вручено ОСОБА_6 29 вересня 2022 року, про що свідчить її особистий підпис, справжість якого ніким не оспорюється, як і факт його вручення, доручення прокурора вчинення вказаної процесуальної дії слідчому не є порушенням законодавства та підставою для скасування судового рішення .

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, особу винної, зокрема те, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не працює та не має постійного джерела доходу, не перебуває на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, конкретні обставини справи. Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання, суд не встановив, а тому призначив їй покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, яке, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та слугуватиме меті виправлення та перевиховання обвинуваченої.

Перевіряючи доводи апелянта щодо неправомірного стягнення з потерпілої на користь обвинуваченої матеріальної, моральної шкоди , витрат на правову допомогу та витрат, повязаних з явкою до суду, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріальні витрати стягнуті судом з ОСОБА_6 на користь потерпілої полягали у: витратах за огляд в медичному центрі ТзОВ «Скай Клінік» на суму 5000 гривень, що підтверджується фіскальним чеком ТзоВ Скай Клінік від 11.02.2022, витратах за «ПРП Матрікс» у медичному центрі ТзОВ «Скай Клінік» на сумі 4800 гривень, що підтверджуються нефіскальним чеком ТзОВ «Скай Клінік» від 23.02.2022, витратах за консультацію дерматолога ОСОБА_19 в розмірі 470 гривень, якою потерпілій було встановлено діагноз післятравматична вогнищева алопеція в стадії відновлення та рекомендовано зволожуючий крем Сера Ве та шампунь тонузуючий з амінексилом Дерком, оплата якої підтверджуються фіскальним чеком Оксфорд Медікал від 27.12.2022, витратах ОСОБА_9 на придбання лікувальних засобів для відновлення стану волосся Цераве крем зволожувальний в сумі 723,20 гривень (фіскальний чек аптеки № 9 ТзОВ Да Сігма Тернопіль № 10720 від 30.12.2022) та шшампуню перфектил плюс 759,20 гривень(фіскальний чек ПП Аптека Аронія від 30.12.2022). Задовольняючи позовні вимоги потерпілої про їх стягнення суд виходив з положень ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст.1177 ЦК України та підтверджуючих документів про необхідність призначення і оплату їх вартості, з чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи представника про подання потерпілою документів, які не відповідають вимогам щодо первинної облікової медичної документації, а також долучення чеку на суму 4800 гривень, який є нефіскальним, а тому не може бути доказом на підтвердження продажу товару/надання послуги колегія суддів виходить з того що косметологічна процедура, яка рекомендована лікарем, відповідає заподіяній потерпілій травмі, яка підтверджена висновком екперта-елопеції(облисіння) волосяної частини голови, а тому проходження її ОСОБА_20 для відновлення волосся та придбання нею крему та шампуню є матеріальними збитками, які вона понесла у звязку з вчиненнням щодо неї обвинуваченою кримінального правопорушення та вірно стягнуті судом, а видача клінікою нефіскального чеку підтверджує оплату вказаної послуги та відповідає вимогам законодавства щодо платіжних документів у юридичних осіб, які мають право не використовувати РРО у своїй діяльності. Придбання потерпілою крему та шампуню для відновлення волосся після предявлення ОСОБА_6 підозри не суперечить ні вимогам закону ні обставинам справи оскільки потерпілій необхідно було відновлювати пошкоджену ділянку голови протягом певного періоду часу після заподіння тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком спееціаліста.

Задовольняючи частково вимоги потерпілої щодо відшкодування з обвинуваченої на її користь моральної шкоди суд виходив з того що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілій ОСОБА_9 було завдано фізичного болю та страждань, а також моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, понівеченням зовнішності, порушенні нормальних стосунків з оточуючими людьми, оскільки вона перестала виходити на вулицю, щоб уникнути питань, що трапилося з її волоссям. У відповідності до вимог ст. 23 ЦК України місцевий суд вірно врахував характер правопорушення, встановлену в ході судового розгляду вину обвинуваченої, характер, обсяг і тривалість фізичних, душевних та моральних страждань потерпілої, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, прийшов до висновку про часткове задоволення вимог потерпілої щодо стягнення моральної шкоди, які були заявлені на суму 100000 грн., вірно визначивши її розмір у сумі 30000 гривень.

Твердження захисника щодо відсутності доказів на підтвердження ступені таких моральних страждань, в тому числі судово-психологічної експертизи, яка є об`єктивним методом визначення розміру моральної шкоди і визначальним інструментом для встановлення грошового еквіваленту моральних страждань є необгрунтованими оскільки суперечать як встановленим судом обставинам справи так і вимогам чинного та міжнародного законодавства, у відповідності до яких порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення її права( рішення ЄСПЛ у справах Войтенко проти України, Науменко проти України).

Перевіряючи доводи апелянта щодо безпідставного стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково вимоги потерпілої щодо їх стягнення місцевий суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України виходив з того, що між ОСОБА_11 та адвокатським об`єднанням «Захист права», в особі керуючого партнера ОСОБА_10 27 вересня 2023 року укладено договір про надання правової допомоги. 27 вересня 2022 року між ОСОБА_11 та адвокатським об`єднанням «Захист права», в особі керуючого партнера ОСОБА_10 було укладено додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 27 вересня 2022 року, згідно якої розмір гонорару вказаного адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги ОСОБА_11 буде становити 20000 гривень та не залежить від обсягу наданих послуг (виконаних робіт), які ОСОБА_11 зобов`язана перерахувати на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання, протягом 60 днів з дня прийняття Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області судового рішення за наслідками розгляду справи.

При цьому суд врахував що адвокат ОСОБА_10 надавала потерпілій правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника, представляла її інтереси у суді, виходячи з позиції, відображеній в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, який зазначив що вказані витрати підлягають стягненню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, задовольняючи ці вимоги частково на суму 15000 грн, суд врахував співмірність витрат із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони , виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, врахувавши конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, на що спрямовує суди Велика Палата Верховного Суду у пункті 21 додаткової постанови від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Перевіряючи доводи захисника щодо ненадання представником потерпілої детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, колегія суддів виходить з того, що згідно з умовами укладеного договору про надання правничої допомоги та наявних в матеріалах справи доказів, представник надавала потерпілій обумовлений договором обєм послуг повязаних як з підготовкою процесуальних документів так і з представництвом її інтересів у судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи, а тому колегія суддів вважає їх необгрунтвоаними.

Також, суд підставно у відповідності до вимог ст. 121 КПК України стягнув з ОСОБА_6 на користь потерпілої витрати, пов`язані із її прибуттям до місця судового провадження з огляду на те, що у зв`язку із введеним воєнним станом ОСОБА_9 проживає в ФРН Німеччина, проте, оскільки виникла необхідність її участі в судовому засіданні, що мало місце 15 лютого 2023 року, вона змушена була повернутись на територію України, в сумі 8151,88 гривень, яких: 3320,48 гривень становить вартість квитка на імя ОСОБА_21 на автобус придбаного 13.02.2023 року з м.Дрезден до м.Львова прибуття якого- 14.02.2023 року, до якого нею долучено довідка про офіційний курс валют оскільки вартість квитка становила 85 Євро та 4831,40 гривень - вартості квитка на поїзд на зворотній шлях, дата відправлення потягу 18.02.2023, оплата якого підтверджується фіскальним чеком № 711575 від 14.02.23. При цьому перевіряючи доводи захисника щодо ненадання потерпілою доказів, які б підтверджували офіційний статус її перебування у Німеччині колегія суддів погоджується з поважністю причин її перебування у іншій країні у звязку з тим що в Україні тривають повномаштабні військові дії, неоформлення нею офіційного статусу не є підствою для відмови у виконанні обовязку щодо явки у судове засідання, яке відбувається в Україні, в якості потерпілої, допит якої у суді першої інстанції згідно з вимогами КПК України є обовязковим та навіть за відстуності поважних причин перебування потерпілої за кордоном вказані витрати підлягали б стягнненю з обвинуваченої на її користь оскільки були повязані з необхідністю її явки в у судове засідання суду першої інстанції, яке згідно з матерілами справи відбулось 15.02.2023 та у якому вона приймала участь.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої та скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді