Справа № 947/547/24
Провадження № 1-кс/947/1540/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000250 від 25.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000250 від 25.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Спеціалізованою екологічною прокуратурою (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ПП «ЕМТК» за результатами проведених електронних торгів в системі «Прозоро» на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2019 придбало у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» конструкції металевого збірно-розбірного складу за інв. №995249, площею 2100,47 кв.м, розташованого на території ІІ вантажного району ДП «РМТП» за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Дунайська, 188. Водночас, вказане майно досі розташоване на території ДП «РМТП» та займає значну територію відкритих складських майданчиків. Фактично ПП «ЕТМК» самовільно займає майданчики порту без укладання будь-яких договорів з РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях.

Службовими особами ДП «Ренійський морський торговельний порт» шляхом зловживання службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди протягом 2022 та 2023 років укладено низку договорів про надання послуг з ПП «ЕТМК», відповідно до яких зазначене приватне підприємство фактично отримує в оренду державне майно відкриті складські майданчики та інші об`єкти порту.

Зокрема, між ДП «РМТП» та ТОВ «Дунай Пром Агро» (діє в інтересах

ПП «ЕТМК») 01.09.2020 укладено договір №2/3-20/п про використання асфальтобетонного покриття, відповідно до якого вказаному приватному підприємству передано частину майданчика з асфальтобетонним покриттям на вантажному терміналі порту (інв. № 6529) площею 3998 кв.м. для обслуговування збірного критого складу ПП «ЕТМК». Місячна орендна плата складає 3230, 40 грн. Строк дії договору взагалі не визначений, натомість у п. 9.1. вказано, що цей договір діє до оформлення основного договору оренди з РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях. За наявними даними, до теперішнього часу жодних договорів з Фондом не укладено.

Також, відповідно до договору № 500-010 від 09.05.2023 службовими особами ДП «Ренійський морський торговельний порт» передано ПП «ЕТМК» відкриті складські майданчики, технологічні проїзди та тверде покриття, які закріплені за портом та знаходяться на його балансі. Даний договір не містить конкретного переліку переданого майна, що свідчить про можливість використання вказаним суб`єктом господарської діяльності усіх не переданих у користування іншим суб`єктам об`єктів Порту, які перебувають на балансі ДП «РМТП».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів.

Вказані договори, укладені між ДП «Ренійський морський торговельний порт», ТОВ «Дунай Пром Агро» та ПП «ЕТМК» мають ознаки удаваних правочинів, які приховують дійсну мету їх укладення, а саме договорів оренди державного майна, розташованого на території ДП «Ренійський морський торговельний порт», та відповідної земельної ділянки.

Зазначені неправомірні дії службових осіб ДП «Ренійський морський торговельний порт» та ПП «ЕТМК» призводять до тяжких наслідків державним інтересам, які полягають у неодержанні державою в особі Фонду державного майна України грошових коштів за фактичну оренду державного майна.

За даними УСБУ в Одеській області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син директора ДП «РМТП» ОСОБА_5 ) є фактичним власником ПП «ЕТМК», керує фінансово-господарською діяльністю підприємства, однак з метою завуалювання наявного конфлікту інтересів та корупційного зв`язку з керівництвом Порту, оформлений під виглядом працівника у ПП «ЕТМК».

Так, 10.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 проведено обшук приміщень та будівель відважування, та перевалки вантажів ПП «ЕТМК» на земельній ділянці з кадастровим номером :02:009:0003 (координати 45.414104, 28.289513), в ході чого виявлені та вилучені товарно-транспортні накладні перелік яких зазначений в клопотанні.

В подальшому вищевказані документи згідно постанови визначені речовими доказами.

18.01.2024 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси, була винесена ухвала, щодо усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин з моменту отримання даної ухвали.

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні прокурор повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

В даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак прокурором не долучено документів, які можливо перебувають в розпорядженні органу досудового розслідування, на підтвердження того, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення саме у даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.364 КК України.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), отже дане клопотання такого обґрунтування не містить.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що з зазначених вище підстав клопотання про арешт майна вже було повернуто прокурору відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 18.01.2024.

Проте, даних про усунення зазначених недоліків клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000250 від 25.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1