ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3700/23 Номер провадження 11-кп/814/1056/24Головуючий у 1-й інстанції с. ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судових засідань ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ( відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000321, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 01 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст судового рішення

Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю рф, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 29 січня 2024 року з раніше визначеним розміром застави.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд зазначив, що метою продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на даний час є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання: впливати на свідків в кримінальному провадженні; спробам переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності; продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у період іспитового строку, будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став, що свідчить його суспільну небезпеку, офіційно не працевлаштований, може переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, перешкоджати встановленню істини у справі, змінити своє місце проживання через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк. Також, суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 не з`являвся на виклики в судові засідання Великобагачанського районного суду Полтавської області на розгляд справи за його обвинуваченням за ч.2 ст. 185 КК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою ( особисте зобов`язання, домашній арешт чи особисту поруку), що достатньою мірою забезпечить можливість працевлаштування та гарантуватиме виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Або зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, який працює токарем, за місцем роботи характеризується позитивно, відшкодував у повному обсязі завдану кримінальним правопорушенням шкоду, має: незадовільний стан здоров`я, потребуючи медичної допомоги, на утриманні двох малолітніх дітей і матір, яка є інвалідом ІІ групи.

Позиція учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Мотиви апеляційного суду.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна повторно в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином і за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (за вчинення корисливих злочинів проти власності), не працює, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в іншому кримінальному провадженні, в якому не з`являвся за викликами суду.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 оголошувався в розшук і слідчим суддею надавався дозвіл на його затримання.

Усупереч доводам апелянта, наданий договір оренди токарного станка від 1.10.2022 року та характеристика ОСОБА_7 видана ФОП ОСОБА_9 не підтверджують працевлаштування ОСОБА_7 , свідчать про тимчасову зайнятість особи, а саме до отримання певної травми , і не доводять наявність у останнього стабільного доходу та не гарантують майбутнє працевлаштування обвинуваченого.

Аргументи апелянта з приводу наявності в нього на утриманні осіб також позбавлені підгрунтя.

Посилання ОСОБА_7 на відшкодування ним майнової шкоди є непереконливими, оскільки мобільний телефон, викрадення якого інкримінується обвинуваченому, був вилучений поліцією в ході огляду місця події.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 має сім`ю, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Медичних висновків про неможливість утримання ОСОБА_7 під вартою матеріали справи не містять. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_7 умисного тяжкого злочину проти власності в умовах воєнного стану, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Застава ОСОБА_7 місцевим судом визначена відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України та є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою. Підстав для зменшення розміру застави колегія суддів не вбачає.

За такихобставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення..

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 01 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4