У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЄУН 323/211/20

пр. 1-кп/336/327/2024

31 січня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває вказане вище кримінальне провадження, по якому продовжується судовий розгляд.

Захист обвинуваченого на підставі доручення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги здійснює адвокат ОСОБА_7 .

Обвинувачений заявив про відмову від захисника ОСОБА_7 .

В обгрунтування заявленої відмови автор зазначає на неузгодженість позицій захисника і обвинуваченого.

Вказане підтвердив суду й захисник.

При вирішенні відмови від захисника ОСОБА_7 суд керується наступним.

Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право «захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або, за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника, одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя» (п. 3(с) ст. 6 ЄКПЛ).

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу забезпечення права на захист віднесено до загальних засад кримінального провадження. Стаття 59 Основного Закону проголошує право кожного на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 - закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

У ст. 20 КПК, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК. Відповідно до положень ст. 48 КПК захисник може у будь-який момент бути залучений підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Крім того, право на захист захисника забезпечується, зокрема, нормами КПК, які регламентують обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні (ст. ст. 49, 52 КПК), визнання недопустимими доказів, отриманих внаслідок порушення права особи на захист (ст. 87 КПК), особливості реалізації права на відмову від захисника (ст. 54 КПК), можливість підготовки до захисту від нового (ст. 338 КПК) або від додаткового обвинувачення (ст. 339 КПК), здійснення судового провадження за відсутності захисника як підставу для скасування судового рішення (п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК).

Стаття 47 КПК України передбачає наступне.

1. Захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

2. Захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

3. Захисник без згоди підозрюваного, обвинуваченого не має права розголошувати відомості, які стали йому відомі у зв`язку з участю в кримінальному провадженні і становлять адвокатську або іншу охоронювану законом таємницю.

4. Захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках:

1) якщо є обставини, які згідно з цим Кодексом виключають його участь у кримінальному провадженні;

2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника;

3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного з захисником договору, яке проявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог цього Кодексу тощо;

4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.

Тобто,захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків у разі незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад кримінального провадження полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Згідно з п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду. Також у п. 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 р. у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну із головних підвалин справедливого судового розгляду. Це ж зазначив ЄСПЛ і у рішеннях у справах «Яременок проти України», «Шабельник проти України».

У всіх випадках, коли інтереси правосуддя вимагають призначення адвоката, обвинувачений має право на допомогу юриста, досвід та компетентність якого відповідають характеру правопорушення, щоб він міг надати ефективну правову допомогу.

Призначення захисника саме по собі необов`язково означає дотримання вимог підпункту «с» п. 3 ст. 6 Конвенції, компетентні національні органи влади мають втрутитися відповідно до підпункту «с» п. 3 ст. 6 Конвенції, якщо нездійснення захисником, призначеним у рамках правової допомоги, ефективного представництва інтересів захисника є явним або належним чином доведено до їхнього відома в інший спосіб (див. рішення у справах «Камазінський проти Австрії» (Kamasinski v Austria), від 19 грудня 1989 р., п. 65, Series A № 168; «Дауд проти Португалії» (Daud v. Portugal), від 21 квітня 1998 р., п. 38, Reports 1998-II та рішення у справі «Іглін проти України» (Iglin v. Ukraine)15.

Суд підкреслює, що підпункт «с» п. 3 ст. 6 Конвенції вимагає не просто «призначення» захисника, який би виступав від імені обвинуваченого, а того, щоб право на юридичну допомогу здійснювалось практично та ефективно, щоб забезпечити достатній захист («Артіко проти Італії»16, «Імбріоша проти Швейцарії»). Оцінити, чи було таке юридичне представництво практичним та ефективним, можна лише на основі конкретних обставин справи, розглядаючи процес в цілому («Куліковський проти Польщі»).

В інших випадках, зважаючи на незалежність адвокатської діяльності від держави, здійснення захисту є по суті питанням підсудного та його захисника, незалежно від того, чи цей захисник був призначений у рамках надання правової допомоги, чи він фінансується у приватному порядку (див. рішення від 24 вересня 2002 р. у справі «Каскені проти Сполученого Королівства» (Cuscani v. the United Kingdom), заява № 32771/96, п. 39 та рішення у справі «Іглін проти України» (Iglin v. Ukraine).

Враховуючи,що на даному етапі судового провадження відмова від захисника у кримінальному провадженні не має системного характеру,суд вважає своїм обов`язком сприяти обвинуваченому отримати ефективну допомогу захисника,зокрема,за призначенням,тому задовольняє заяву обвинуваченого.

Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 90-91 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно.

Залучення захисника за призначенням у передбачених КПК випадках у судовому провадженні є обов`язком суду, що обумовлений не тільки інтересами самого обвинуваченого, а й публічними інтересами, які полягають у вирішенні завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК.

Згідно встановлених обставин участь захисника цьому провадженні є обов`язковою, бо про його участь заявив обвинувачений, але вказав, що самостійно він не може залучити захисника за відсутністю коштів, просить суд залучити захисника за рахунок держави.

Стаття 49 ч. 1 КПК України вказує, що суддя зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадження, зокрема, у випадку якщо обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів або з інших об`єктивних причин не може залучити його самостійно, у зв`язку з чим суд вбачає підстави для задоволення клопотання та доручення відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття для участі у кримінальному провадженні.

Як передбачено ч.1,3 ст.54 КПК України,обвинувачений має право відмовитись від захисника,у випадку якщо участь у захисника є обов`язковою,а обвинувачений відмовився від захисника і не залучає іншого,захисник повинен бути залучений у порядку,передбаченому ст.49 КПК України для здійснення захисту за призначенням.

Згідно із ч.2 ст.49 КПК України, суд постановляє ухвалу, якою доручає відповідному органу (установі),уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття у зазначені в ухвалі час і місце для участі у кримінальному провадженні.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне в інтересах реалізації обвинуваченим повною мірою права на захист,після задоволення зави про відмову від захисника доручити Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях для здійснення захисту обвинуваченого, призначити захисника для участі у кримінальному провадженні та забезпечити прибуття адвоката у наступне судове засідання.

З метою ефективного захисту прав обвинуваченого,призначеному захиснику пропонується завчасно прибути для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та мати з підзахисним конфіденційну бесіду до початку судового засідання.

На підставі ст.47,48,52, 350 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву обвинуваченого про відмову від захисника ОСОБА_7 -задовольнити.

Доручити Південно-східному міжрегіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги () призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та забезпечити прибуття адвоката до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Чарівна, б. 117 "а" в судове засідання 21.02.2024 року о 11.00 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначення часу оголошення повного тексту ухвали - 1 лютого 2024 року о 8-00 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1