Справа №522/8522/21
Провадження №1-кп/522/256/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000302 від 09.03.2021 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Балта Одеської області, не працевлаштованого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:

- 23.12.2016 року Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років п/в, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 1 рік;

- 15.01.2018 року Балтським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років п/в, ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області від 23.12.2016 року та визначено 3 роки 2 місяці п/в, 25.02.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- 29.03.2021 року Балтським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 28.10.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.03.2021 близько 00:50 год., перебуваючи за адресою м. Одеса, на перехресті будинків за адресами вул. Буніна, буд. 21 та Рішельєвська, буд. 13 перебував у компанії ОСОБА_5 , у якого при собі знаходився мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 12 Pro» синього кольору.

В подальшому, у ОСОБА_3 , який розумів протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, виник умисел на відкрите викрадення мобільного телефону, належного ОСОБА_5 . Усвідомлюючи спільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій та очевидність їх для потерпілого, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_3 озирнувся по сторонах, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, котрі могли б завадити реалізації злочинного умислу, після чого вихопив з рук ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 12 Pro» синього кольору в силіконовому чохлі синього кольору, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Kyivstar» № НОМЕР_1 та втік з місця події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини, а саме, що дійсно 09.03.2021 близько 00:50 год., перебуваючи на перехресті будинків за адресами АДРЕСА_2 вихопив з рук потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 12 Pro». Просив суд призначити йому справедливе покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, підтвердив, що матеріальну шкоду йому не відшкодовано.

Крім того, потерпілим ОСОБА_5 було надано до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у сумі 39200,00 грн. та моральної шкоди у сумі 15000,00 грн., який ухвалою суду від 25.01.2024 року, постановленою на місці, було повернуто позивачу, оскільки був поданий в порушення ч. 1 ст. 128 КПК України, із роз`ясненням права звернення потерпілого з позовом в порядку цивільного судочинства.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченогоОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками:відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, на наркологічному обліку не значиться, матеріальний збиток потерпілому не відшкодував.

Також суд бере до уваги суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, зміст обвинувачення та те, шо обвинувачений ОСОБА_3 не одружений, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків на утриманні не має, є раніше судимою особою та на теперішній час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючої обставини, у зв`язку з чим, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Окрім того, суд встановив, що вироком Балтського районного суду Одеської області від 29.03.2021 року, який набрав законної сили 29.04.2021 року, ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст.125 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік.

Також вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2021 року, який набрав законної сили 08.11.2022 року, ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_3 скоїв 09.03.2021 року, тобто до набрання законної сили вироками Балтського районного суду Одеської області від 29.03.2021 року та Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2021 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1, 2, 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Отже, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на думку суду, повинно бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень

за даним вироком та вироками Балтського районного суду Одеської області від 29.03.2021 року таМалиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2021 року, при цьому суд вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворих покарань більш суворим.

Крім того, суд враховує, що покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29.10.2021 року ОСОБА_3 вже відбуває з моменту фактичного затримання, а саме з 30.03.2021 року, тобто приписи ч. 4 ст. 70 КК України щодо зарахування до остаточного покарання відбутого повністю або частково за попереднім вироком, у даному випадку підлягають застосуванню.

Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених вироком Балтського районного суду Одеської області від 29.03.2021 року та вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, суд вбачає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

У зв`язку з тим, що на теперішній час ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», тому обрання запобіжного заходу відносно нього недоцільно.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення спеціаліста склали 240,99 грн., на підтвердження чого стороною обвинувачення було надано суду відповідні докази.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених вироком Балтського районного суду Одеської області від 29.03.2021 року та вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 25.01.2024 року.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк відбування покарання повністю зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 рокудо постановлення даного вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення спеціаліста згідно з актом №222 від 02.04.2021 року у сумі 240,99 (двісті сорок гривень 99 коп.) гривень.

Речові докази: DVD диск з відеозаписом за адресою: м. Одеса, вул. Буніна, 21; 1 DVD диск із записом з камер відеоспостереження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: чоловічу куртку, чоловічі джинси, чоловіче взуття, - повернути власнику.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1