ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-368/11Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/327/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про розв`язання питання, пов`язаного із виконанням вироку.

Свою відмову у задоволенні клопотання засудженого суд першої інстанції мотивував тим, що не дотримана встановлена законодавством процедура подання, з клопотанням у цьому випадку має звертатися не особа, яка засуджена до довічного позбавлення волі, а установа, яка здійснює виконання покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року, і застосувати правове положення ч.1 ст.25 КК України (1960 року) та замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Свої вимоги мотивує тим, що ухвала суду не відповідає чинному законодавству, судові рішення суперечать висновкам судової медецинської експертизи МОЗ України, особовій справі ОСОБА_7 , Законам України Про державну таємницю, Про оперативно-розшукову діяльність, цілком таємному Наказу МВС України № 005-1992 року, ст.ст. 61, 62 Конституції України та всім іншим законам України, а також рішенню Конституційного Суду України від 16 вересня 2001 року № 6-р(ІІ)/2021. Зазначає, що до нього має бути застосоване правове положення ч.1 ст.25 КК України (1960 року). Вказує на те, що особа яка відбула строк 25 років позбавлення волі, звільняється з установи виконання покарань, де діяла примусова ізоляція засудженого, через те, що в органів державної влади не має більше правових підстав позбавляти волі дану особу за вироком суду згідно з нормами ст.ст. 3, 8, 19, 64 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого та його захисника по апеляційній скарзі, заперечення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів судової справи встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Чортківській УВП-26 вул.Лесі Українки,3 м.Чортків Тернопільської області, яке призначене вироком Печерського районного суду м.Києва від 29 січня 2013 року.

До Чортківського районного суду засуджений ОСОБА_7 подав клопотання про розв`язання питання, пов`язаного із виконанням вказаного вироку, в якому просив застосувати правове положення ч.1 ст.25 КК України (1960р.) та замінити покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Печерського районного суду м.Києва від 29 січня 2013 року на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Оскарженою ухвалою слідчого судді було відмовлено у відкритті провадження за вказаним клопотанням з тих підстав, що з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким має право звертатися установа, яка виконує покарання, а не засуджений.

Однак, такі висновки судді не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, на виконання підпункту 6 пункту 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», статей 81, 82 Кримінального кодексу України, частин дванадцятої та тринадцятої статті 154 Кримінально-виконавчого кодексу України, Міністреством юстиції України було затверджено Порядок визначення ступеня виправлення засудженого, затверджений наказом МЮУ №294/5 від 19 січня 2023 р.

Відповідно до п.10 вказаного Порядку якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до статей 81, 82 КК України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи протягом п`яти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подальшої подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

Наведене свідчить про неправильне застосування суддею закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст.ст.409,413 КПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення та задоволення апеляційної скарги засудженого в цій частині.

Разом з тим, наведені в апеляційній скарзі вимог про розгляд поданого ним клопотання по суті апеляційним судом не можуть бути вирішені, оскільки відповідно до п.3, п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, має суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, а апеляційний суд уповноважений лише переглянути відповідне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції клопотання щодо застосування правових положень ст.25 КК України 1960р. апеляційний суд також не вбачає, оскільки положення, які би визначали граничний строк виконання покарання у виді довічного позбавлення волі або граничний термін ув`язнення особи, яка засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, норми Кримінального кодексу України 1960 року не містять. Також чинні положення КК України не містять відповідних положень, які б визначали граничний строк ув`язнення особи, засудженої до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Чинним законодавством, яке регулює порядок виконання покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачено звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, у своїх рішеннях ЄСПЛ вказав на те, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання та можливість дострокового звільнення, але й знати, що їм потрібно робити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.

Разом з тим, діючими нормами КПК України передбачено правовий механізм заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на інше, більш м`яке покарання, у разі наявності визначених законом правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Згідно з вимогами ч.5 ст.82 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно вимог ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з ч.6 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, має право звернутися з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке з дотриманням вимог ст.154 КВК і Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, а у випадку бездіяльності адміністрації установи виконання покарань по виконанню вимог вказаного Порядку може бути оскаржена в порядку ст.ст.537,539 КПК України.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що за результатами апеляційного розгляду клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке підлягає поверненню як таке, що подане з порушенням наведених вимог чинного законодавства.

При цьому, апеляційний суд враховує, що повернення клопотання з наведених підстав не перешкоджає повторному зверненню засудженого з цього питання до суду за місцем виконання покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про розв`язання питання, пов`язаного з виконанням вироку, повернути засудженому.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді