Справа № 742/6203/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/71/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

07 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6

слідчої ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Прилуцьким міськрайонним судом, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Прилуки Чернігівської області, громадянину України, з середньою освітою, офіційно не працюючому, який зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимому, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 березня 2024 року, з визначенням розміру застави 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 423 920 гривень.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. При визначенні розміру застави слідчий суддя вважав за необхідне призначити його в межах, що перевищують гранично допустимий рівень визначений законодавцем, з урахуванням ступеня тяжкості обвинувачення, того факту, що остаточний розмір завданих збитків у кримінальному провадженні не встановлений, обставин вчинення кримінально карних дій, оскільки саме такий розмір буде здатний забезпечити належне виконання ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в частині визначення розміру застави скасувати, зменшити її до визначеного законодавцем розміру 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Аргументує тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень. Пункт 2 частини 5 статті 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Лише у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Саме клопотання не містить жодних обґрунтувань того, що або ж особа підозрюваного, або його майновий стан обумовлюють виключність обставин, які є умовою правомірного застосування абз. 2 ч. 3 ст. 182 КПК України.

Звертає увагу, що кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , потерпілим спричинена матеріальна шкода на загальну суму 12 870 грн., що з огляду на обставини їх вчинення, давало слідчому судді підстави для призначення максимально визначеного законодавцем розміру застави у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, вказує на те, що розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки в судове засідання буде достатнім стримуючим фактором, щоб позбавити його бажання втекти.

В судовому засіданні було встановлено, що в силу ст. 89 КК України ОСОБА_9 не судимий, офіційно не працевлаштований, не має у власності рухомого чи нерухомого майна, відкритих рахунків у банківських установах, визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень та надав слідчому визнавальні показання, тим самим сприяючи органу досудового розслідування. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених його підзахисному, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

Захисник стверджує, що хоча національне законодавство дозволяє суду у виключних випадках встановлювати більші розміри застави, однак, таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування виключного характеру.

Зміст клопотання слідчої прямо суперечить встановленим слідчим суддею характеризуючим даним підозрюваного. Так, орган досудового розслідування в обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, посилається на відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, Проте, в ході судового розгляду встановлено, що останній має дружину та дитину, які перебувають на його утриманні.

При визначенні розміру застави слідчим суддею фактично збільшено максимальний розмір застави на 60 розмірів, а сам обраний розмір застави більший ніж розмір завданої шкоди в 33 рази.

Доводи слідчої судді про необхідність встановлення остаточних збитків, як аргумент «виключності випадку» у застосуванні застави в більшому розмірі, ніж визначено абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, є непереконливим, оскільки судове рішення приймається на підставі конкретно встановлених фактів і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більш того, в разі збільшення епізодів протиправних дій підозрюваного, орган досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з новим клопотанням та ініціювати збільшення розміру застави з урахуванням встановлених обставин на момент звернення.

Більш очевидним, на думку захисника, є те, що обравши непомірно високу заставу для підозрюваного, орган досудового розслідування намагатиметься змусити останнього визнати вчинення ним безліч інших подібних злочинів за умови подальшої зміни запобіжного заходу. Для сторони захисту цілком передбачувано, що за санкцією інкримінуємої підозрюваному статті та з урахуванням даних про його особу за результатами судового розгляду буде застосований інститут звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 75 КК України. Однак, в конкретній справі відбування реального покарання переноситься на стадію досудового розслідування, при тому, що тягар утримання підозрюваного під вартою, який станом на 2023 рік становив 11 000 гривень на місяць, покладено на державу.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив про зменшення розміру застави до максимально визначеного п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки ні слідчим суддею, ні органом досудового розслідування не наведено обґрунтованих мотивів для збільшення розміру застави, слідчого та прокурора, які не погодились з доводами захисника, вказували на те, що підозрюваний окрім слова визнаю винуватість, ніяким чином не сприяє у розкритті кримінальних правопорушень, після обрання запобіжного заходу надійшло ще п`ятнадцять заяв від потерпілих, грошові кошти, одержані шахрайським шляхом перераховувалися на карткові рахунки на ім`я цивільної дружини, матері, друзів підозрюваного, що при зменшенні розміру застави призведе до неможливості встановлення істини у справі, звертали увагу на категорію та характер інкримінованих кримінальних правопорушень, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_9 підозрюється у тому, що з 28 липня 2023 року, діючи з корисливих мотивів, з метою реалізації свого протиправного умислу та власного збагачення, спрямованого на заволодіння грошовими коштами, вирішив незаконно заволодіти чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки під приводом продажу різноманітних інструментів та деталей до автомобілів через мережу Інтернет, не маючи наміру виконувати вказані зобов`язання.

Відповідно до розробленого ОСОБА_9 плану злочинної діяльності, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, яка підключена до мережі Інтернет, на одному з найбільш популярних сайтів оголошень «ОЛХ», створив та розмістив недійсні оголошення з продажу автомобільних деталей та слюсарних інструментів.

У подальшому, ОСОБА_9 , перебуваючи в с. Заїзд Прилуцького району Чернігівської області, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, що є комплексом електронних технічних засобів, побудованих на основі мікропроцесорів і призначених для автоматичної обробки інформації при вирішенні обчислювальних та інформаційних завдань, яка підключена до мережі Інтернет шляхом обману (шахрайство) заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15

02 серпня 2023 року за даними фактами СВ Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000300, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 ст. 190 КК України.

25 січня 2024 року в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень був затриманий ОСОБА_9 та в цей же день йому було вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч.4 ст. 190 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні умисних корисливих кримінальних правопорушень, вчинених в умовах воєнного стану, які відноситься до категорії тяжких, за які передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду, здійснювати тиск на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, адже на момент затримання не всі речові докази в тому числі і мобільний термінал та банківські картки, відшукані, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_9 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів не може погодитись із доводами сторони захисту про те, що визначаючи розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, слідчий суддя прийшла до невірного висновку про визначення її розміру в межах, що перевищують максимально визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Так, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У той же час, норма ч. 5 ст. 182 КПК України, надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

При цьому, 13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про наявність обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відомостей про особу підозрюваного, який є особою молодого віку, але не працює, даних по отримання прибутків від незареєстрованої діяльності стороною захисту не надано, при цьому, встановлено, що на його утриманні перебувають неповнолітня дитина, цивільна дружина та матір, що ставить під сумнів законність джерела прибутків підозрюваним, який не працюючи мав можливість утримувати таку значну кількість осіб.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що дружина підозрюваного ОСОБА_16 та його матір ОСОБА_17 на банківські картки яких потерпілі у кримінальному провадженні перераховували грошові кошти за товар, який у подальшому ОСОБА_9 їм не відправляв, тобто отримували прибуток від незаконної діяльності підозрюваного. Вказані особи є свідками у кримінальному провадженні.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_9 співпрацює зі слідством, не знайшли свого підтвердження, підозрюваний не вказує місце перебування мобільного терміналу, який не був відшуканий органом досудового розслідування на час розгляду клопотання, та який використовувався підозрюваним для здійснення шахрайських дій, не надає викривальних показань.

Більш того, в судовому засіданні слідчий повідомила, що до органу досудового розслідування отримано ще п"ятнадцять заяв з різних областей України щодо вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, де фігурують такі ж реквізити банківських карток та абонентські номери, які використовувались підозрюваним у вже визнаних ним епізодах шахрайства. Тобто, вказівка сторони захисту на те, що збитки у кримінальному провадженні є незначними, не приймаються до уваги, адже фактично на даний час збитки не встановлені, як і не встановлені всі потерпілі.

На даному етапі досудового розслідування, колегія суддів погоджується з рішенням слідчої судді про те, що розмір застави 140 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде співмірним та пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження. Визначений слідчим суддею розмір застави здатен досягти цієї мети та зможе запобігти підтвердженим ризикам та об`єктивно встановленим у кримінальному провадженні даним щодо кримінально карної діяльності ОСОБА_9 та його можливої причетності до інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави буде помірним для підозрюваного та достатнім для запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вказівка захисника про витрати держави на одного ув`язненого є недоречною в даному провадженні, адже ці витрати не виправдовують можливі наслідки для суспільства та окремих його громадян у разі звільнення ОСОБА_9 під заставу в тій сумі, яку пропонує захисник, оскільки запропонований ним розмір застави не буде дієвим та не зможе утримати підозрюваного від не процесуальної поведінки, не забезпечить дотримання ним покладених на нього обов`язків у разі звільнення, оскільки втрата цієї суми не буде суттєвою для нього та його родини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою і визначення розміру застави, підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20