Справа № 479/883/22
Провадження № 1-кп/484/62/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора - ОСОБА_9

потерпілого - ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11

обвинуваченої - ОСОБА_12 ,

захисника - адвоката ОСОБА_13

у відсутність потерпілої ОСОБА_14 у зв`язку зі смертю,

у відсутність потерпілих - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Воскодави Гощанського району Рівненської області, громадянки України, не працюючої, одруженої, освіта вища, зареєстрованої і мешканки АДРЕСА_1 , неповнолітніх дітей не має, паспорт НОМЕР_1 , виданий 04.11.1999 року Кривоозерським РВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3,4,5 ст. 191, ч.2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом начальника управління АТ КБ «Приватбанк» № Э.NK-ПП-2009-802 від 10.12.2009 року ОСОБА_12 призначено на посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк».

У період часу з 10.12.2009 по 19.10.2019 року відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 2.2, 2.3 посадової інструкції керівника відділення групи Б, код посади 00000311, вона повинна була організовувати роботу з діючими та потенційними корпоративними клієнтами: забезпечувати підготовку та проведення зустрічей з метою продажу банківських продуктів та послуг, дотримуватися усіх обов`язкових елементів, «мовних модулів» та сценарію зустрічі з клієнтом, усі зустрічі та дзвінки фіксувати в Менеджері контактів, повністю безумовно та своєчасно відпрацьовувати в Менеджері контактів усі централізовані приписи Головного Офісу, забезпечувати регулярні комунікації з корпоративними клієнтами, підтримувати стійкі відносини з клієнтами з метою збереження їх лояльності до банку, лобіювати інтереси банку тощо.

Крім цього, згідно укладеного з ОСОБА_12 договору № 38 про повну матеріальну відповідальність від 16.12.2003, вона була матеріально-відповідальною особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто являлась службовою особою.

В середині грудня 2010 року в денний час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, ОСОБА_10 з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному рахунку у сумі 640 000 грн. прибув до приміщення відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою: Миколаївська область, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47.

Перебуваючи в зазначеному приміщенні, ОСОБА_10 звернувся до ОСОБА_12 , яка на той час обіймала посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» та являлась службовою особою, і висловив намір відкрити депозитний рахунок, щоб розмістити на ньому належні йому грошові кошти. Дізнавшись про наявність у ОСОБА_10 грошових коштів у сумі 640 000 грн., ОСОБА_12 вирішила заволодіти вказаними грошовими коштами.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , діючи всупереч інтересам служби, ігноруючи посадові інструкції, умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку, під приводом обговорення деталей оформлення депозитного рахунку та розміщення грошових коштів на ньому, запросила останнього до службового кабінету, в якому запевнила, що грошові кошти будуть розміщені на депозитному рахунку банку.

В свою чергу ОСОБА_10 , не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що остання є службовою особою, так як перебуває на посаді начальника відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим має право проведення банківських операцій з грошовими коштами, добровільно передав їй грошові кошти в сумі 640 000 грн. для розміщення на депозитному рахунку.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_12 на підтвердження своїх намірів власноручно написала розписку про отримання грошових коштів із зобов`язанням повернути їх після закінчення терміну дії договору депозиту, після чого поставила ввірену їй печатку банку, при цьому будь-яких документів, передбачених наказами та інструкціями банку, не надала, депозитний рахунок не створила та грошові кошти до каси відділення банку не передала.

Таким чином, ОСОБА_12 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, із користі, з метою незаконного збагачення, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 та розпорядилася ними на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому матеріальну шкоду в сумі 640 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.

Крім цього, 18.06.2015 року в денний час доби, ОСОБА_14 з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному рахунку в сумі 200 000 грн. прибула до приміщення відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованого в Миколаївській області, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47.

Перебуваючи у зазначеному приміщенні, ОСОБА_14 звернулася до ОСОБА_12 , яка на той час обіймала посаду начальника відділення - головного менеджера із обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», та була наділена організаційно-розпорядчими функціями, і висловила намір розмістити належні їй грошові кошти на депозитному рахунку. Дізнавшись про наявність у ОСОБА_14 грошових коштів в сумі 200 000 грн., ОСОБА_12 вирішила заволодіння ними.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , діючи всупереч інтересам служби, ігноруючи посадові інструкції, умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку, під приводом обговорення деталей оформлення депозитного рахунку та розміщення грошових коштів на ньому, запросила останню до службового кабінету, в якому запевнила, що грошові кошти будуть розміщені на депозитному рахунку банку. В свою чергу ОСОБА_14 , не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що остання є службовою особою, так як перебуває на посаді начальника відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим має право проведення банківських операцій з грошовими коштами, добровільно передала їй грошові кошти в сумі 200 000 грн.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_12 на підтвердження своїх намірів власноручно написала розписку про отримання грошових коштів, із зобов`язанням повернути їх, при цьому будь-яких документів, передбачених наказами та інструкціями банку не надала, депозитний рахунок не створила та грошові кошти до каси відділення банку не передала.

Таким чином ОСОБА_12 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи повторно, умисно, всупереч інтересам служби, із користі, з метою незаконного збагачення, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_14 та розпорядилася ними на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій матеріальну шкоду в сумі 200 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно у великих розмірах.

Також, 22.12.2015 року, в денний час доби, ОСОБА_15 з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному рахунку в сумі 120 000 грн. прибув до приміщення відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою: Миколаївська область, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47, де до нього звернулася ОСОБА_12 , яка на той час обіймала посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» та була наділена організаційно-розпорядчими функціями.

В ході розмови ОСОБА_12 дізналася про намір останнього розмістити належні йому грошові кошти на депозитному рахунку банку. Дізнавшись про наявність у ОСОБА_15 грошових коштів в сумі 120 000 грн., ОСОБА_12 вирішила заволодіння ними.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , діючи всупереч інтересам служби, ігноруючи посадові інструкції, умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку, під приводом обговорення деталей оформлення депозитного рахунку та розміщення грошових коштів на ньому, запросила його до службового кабінету, в якому запевнила останнього, що грошові кошти будуть розміщені на депозитному рахунку банку.

В свою чергу ОСОБА_15 , не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що остання є службовою особою, перебуває на посаді начальника відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим має право проведення банківських операцій з грошовими коштами, добровільно передав їй грошові кошти в сумі 120 000 грн.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_12 на підтвердження своїх намірів власноручно написала розписку про отримання грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, при цьому будь-яких документів, передбачених наказами та інструкціями банку не надала, депозитний рахунок не створила та грошові кошти до каси відділення банку не передала.

Таким чином ОСОБА_12 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, із користі, з метою незаконного збагачення, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_15 та розпорядилася ними на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому матеріальну шкоду в сумі 120 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 191 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Окрім цього, 03.04.2017 року близько 10:30 години ОСОБА_12 , яка на той час, обіймала посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» та будучи наділеною організаційно-розпорядчими функціями, перебувала в приміщенні відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», розташованому за адресою: Миколаївська область, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47, використовуючи відомості щодо клієнтів АТ КБ «Приватбанк», дізналася про наявність грошових коштів на кредитному рахунку ОСОБА_16 , і вирішила ними заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_12 зателефонувала до ОСОБА_16 та під приводом позичити грошові кошти попросила останню дозволу на перерахунок грошових коштів з її кредитного банківського рахунку, однак отримала відмову в категоричній формі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_12 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, із користі, з метою незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, використовуючи банківські програми, до яких вона мала доступ, 03.04.2017 року о 10:59 годині без дозволу та підтвердження банківської операції ОСОБА_16 , перерахувала з її банківського рахунку на банківський рахунок ОСОБА_19 , банківська карта якої перебувала в її користуванні, грошові кошти в сумі 14 560 грн., та в подальшому розпорядилася ними на свій власний розсуд, чим заподіяла потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім цього, ОСОБА_12 22.04.2017 року близько 12:30 години, обіймаючи посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк», та будучи наділеною організаційно-розпорядчими функціями, перебувала в приміщенні відділення «Кривоозерське» Миколаївського РУ АТ КБ «Приватбанк» розташованого в Миколаївські області, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 47, використовуючи відомості щодо клієнтів АТ КБ «Приватбанк», дізналася про наявність грошових коштів на кредитному рахунку ОСОБА_17 , якими вирішила заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_12 зателефонувала до ОСОБА_17 та під приводом позичити грошові кошти, попросила останню дозволу на перерахунок грошових коштів з її кредитного банківського рахунку, однак отримала відмову в категоричній формі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_12 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, із користі, з метою незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, використовуючи банківські програми, до яких вона мала доступ, 22.04.2017 року о 12:44 годині, без дозволу та підтвердження банківської операції ОСОБА_17 , перерахувала з її банківського рахунку на банківський рахунок ОСОБА_19 , банківська карта якої перебувала в її користуванні, грошові кошти в сумі 12 562 грн. 81 коп., та в подальшому розпорядилася ними на свій власний розсуд, чим заподіяла потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно /т.8 а.с.13-54/.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_12 винною себе не визнала, посилаючись на відсутність у неї умислу на заволодіння грошима потерпілих. Вважає, що між нею та потерпілими мали місце цивільно-правові відносини, тому що вона позичала в них гроші, маючи намір їх повернути і при цьому була переконана в тому, що зможе їх повернути, але її життєві обставини так склалися, що вона не змогла вчасно повернути борги, але від них не відмовляється і потрохи повертає. Зазначила, що у 2010 році зламала руку, потребувала складних дороговартісних операцій, почав зростати курс долара, тому вона не змогла вчасно повернути гроші ОСОБА_10 , сплачувала йому проценти, але сума боргу постійно зростала, потім захворів її чоловік, багато грошей витратили на його лікування, потім вона втратила роботу в банку, намагалася працювати в інших місцях, але потерпілий ОСОБА_10 їй перешкоджав, звертався до адміністрації з наклепами і її звільняли. Також через нього вона не змогла виїхати на заробітки за кордон. Крім того, в цей період одружився її син, великі витрати були на весілля та придбання квартири для нього. Не зважаючи на такі обставини, в цілому вона повернула потерпілим більше півтора мільйона гривень і в подальшому також має намір працювати і повертати борги, не відмовляється від них /судові засідання 10.10.2023, 09.11.2023/.

Також обвинувачена додала, що отримувала доступ до рахунків клієнтів за допомогою додатку Приват-24, прізвища, імені, по батькові та РНОКПП клієнта або дати його народження. Самі клієнти банку повідомляли їй коди-паролі для входу в програму. Як працівник банку вона мала право вчиняти операції по рахункам клієнтів без їх участі. Для цього не потрібно було дозволу клієнтів, лише їх РНОКПП і код СМС, всі потерпілі особисто надавали їй дозвіл на зняття грошей /судове засідання 18.0.2022 року/.

За епізодом заволодіння грошима ОСОБА_10 обвинувачена ОСОБА_12 в судовому засіданні 22.09.2022 року пояснила, що брала гроші у ОСОБА_10 в борг під 3% річних і мала повернути на вимогу, а не під приводом оформлення йому депозиту. Але вона отримала від нього 365 000 грн. і 74 000 грн., тобто всього 439 000 грн. Звідки взялась сума у 640 000 грн., не розуміє. ОСОБА_10 постійно її переслідував, примушував писати нові і нові розписки, вивозив її в посадки, погрожував, возив її по різним містам, вимагав повернення грошей. Сума зростала через відсотки, а ОСОБА_10 примушував її писати нові розписки на нові суми, яких фактично вона не брала. Вона не противилася цьому і до поліції не зверталася, тому що думала, що поверне гроші. Рішенням суду на користь ОСОБА_10 з неї стягнуто 73 000 000 грн. Також ОСОБА_12 зазначила, що працювала начальником Кривоозерського відділення Приватбанку. Якось в грудні 2010 року побачила ОСОБА_10 в банку в черзі. Вона працювала з його рахунком і знала, що на рахунку потерпілого є 365 000 грн. Їй потрібні були гроші. Вона підійшла до ОСОБА_10 і запросила до себе, де попросила позичити їй гроші під відсотки до вимоги. Він погодився, вони склали розписку, вона отримала гроші в сумі 365 000 грн. На початку 2011 року він приніс їй ще 74 000 грн. під 3 % річних до вимоги, вона також написала розписку, тобто всього отримала 439 000 грн. під 3% річних. До 2015 року вона сплачувала ОСОБА_10 відсотки, після того у неї вже були затримки, основну суму вона взагалі не повертала, бо не було звідки. Надалі вона не змогла повертати гроші і ОСОБА_10 продав її гараж сусіду за 100 000 грн., гроші забрав собі. Їй при цьому ніякої розписки не дав. На той час вона отримувала зарплату в розмірі 15 000 грн. і могла повернути борг. ОСОБА_10 , також забрав у неї смартфон.

За епізодом заволодіння грошима ОСОБА_14 обвинувачена ОСОБА_12 в судовому засіданні 22.09.2022 року пояснила суду, що якось ОСОБА_14 прийшла в банк, де вона працювала і зняла гроші з депозитного рахунку в сумі 80 000 грн. Вона про це дізналася. Так як вони були в гарних відносинах, раніше працювали разом, вона звернулася до ОСОБА_14 з проханням позичити їй ці гроші. ОСОБА_14 сказала, що порадиться з чоловіком. Через два дні вона принесла їй 200 000 грн. під 3% річних на строк три місяці. Вона написала про це розписку. Кожних три місяці вони продовжували домовленість, а через два роки ОСОБА_14 попросила повернути суму, але вона не змогла. Відсотки виплачувала постійно. ОСОБА_14 звернулася до суду і з неї стягнули суму боргу. Стверджувала, що мала намір повернути борг. Наполягала на тому, що попри те, що в той час працювала начальником відділення банку, однак позику у ОСОБА_14 отримала як фізична особа під розписку. Досі суму боргу не повернула.

За епізодом заволодіння грошима ОСОБА_15 обвинувачена ОСОБА_12 в судовому засіданні 22.09.2022 року пояснила, що знайома з ним більше 35 років, він був головою сільськогосподарського підприємства «Батьківщина». У 2015 році він прийшов до банку з метою покласти на депозит 120 000 грн. і звернувся до неї за консультацією. Вона попросила його позичити ці гроші їй під 3% річних, тоді як банк давав всього 1,8%. ОСОБА_15 одразу погодився, вона написала про це розписку, свідків при цьому не було. Гроші потрібні були на лікування - на чотири операції, які відбулися впродовж 2010 - 2012 років. Вона сплачувала відсотки щомісячно близько одного року, а потім у неї не було грошей, тому що у 2016 році чоловікові робили операцію. В цілому борг склав 200 000 грн. і був стягнутий з неї рішенням суду.

За епізодом заволодіння майном ОСОБА_16 обвинувачена ОСОБА_12 в судовому засіданні 22.09.2023 року пояснила, що потерпіла - її кума, вона їй довіряла. Потерпіла займалася реалізацією продукції Оріфлейм, часто користувалася кредитними картами, декілька разів на день. Вона подзвонила до неї і попросила позичити 15 000 грн., щоб вона зняла їх з карти. Та погодилася. Вона попередила ОСОБА_16 , що їй має прийти код на телефон, але код потерпілій не прийшов, а вона змогла без коду зняти гроші з її рахунку, вона перевела їх на карту ОСОБА_19 . Потім, маючи в своєму розпорядженні карту ОСОБА_19 , вона зняла гроші готівкою через банкомат біля відділення банку, в якому працювала. Після відкриття кримінального провадження вона повністю погасила борг перед ОСОБА_16 .

За епізодом незаконного заволодіння грошима ОСОБА_17 обвинувачена ОСОБА_12 в судовому засіданні 17.10.2022 року пояснила суду, що знайома з цією потерплою, вона дальня родичка її чоловіка, мала в Приватбанку кредитний рахунок, яким майже не користувалася. Якось у квітні 2017 року вона подзвонила їй і попросила позичити 15 000 грн. з її кредитного рахунку на один рік. Та сказала, що має тільки 12 000 грн., але погодилася. ОСОБА_17 продиктувала їй свої данні, вона зайшла у додаток Приват-24, побачила, що там на рахунку 13 000 грн. Потерпілій прийшов код, вона їй його повідомила, після чого вона ввела код і перевела гроші в сумі 12 562 грн. 81 коп. на рахунок ОСОБА_19 , картку якої мала у себе в користуванні. Потім готівку зняла в банкоматі з картки ОСОБА_19 . Потерпіла самостійно погасила заборгованість по кредитній картці, тому що виїжджала в Канаду і вже згодом вона повернула їй всі кошти з врахуванням відсотків через сестру ОСОБА_20 . Розписку про повернення грошей вона не надала, але це сталося після відкриття кримінального провадження

Позиція захисту полягає в тому, що між обвинуваченою та потерпілими склалися цивільно-правові відносини з договорів позики, обвинувачена не мала наміру заволодіти грошима потерпілих, вона отримувала в них гроші в борг як фізична особа, а не як працівник банку, а тому в її діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4,5 ст. 191 КК України.

Не зважаючи на повне заперечення своєї вини самою обвинуваченою, її вина за всіма епізодами знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Так, згідно наказу № Є.NК-ПП-2009-802 від 10.12.2009 року ОСОБА_12 переведено на посаду начальника відділення - головного менеджера з обслуговування клієнтів у Кривоозерському відділенні Приватбанку /т.4 а.с.97/. Згідно до наказу № Є.NК-ПП-2011-27 від 10.01.2011 року ОСОБА_12 переведено на посаду провідного менеджера у Кривоозерському відділенні Приватбанку /т.4 а.с.105/. Згідно до наказу № Є.NК-ПП-2011-50 від 19.01.2011 року ОСОБА_12 переведено на посаду начальника відділення - ведучого менеджера з обслуговування клієнтів у Кривоозерському відділенні Приватбанку /т.4 а.с.104/. Згідно до наказу № Є.NК-ПП-2012-510 від 17.12.2012 року ОСОБА_12 переведено на посаду начальника відділення у Кривоозерському відділенні Приватбанку /т.4 а.с.99/. Згідно до наказу № Є.NК-ПП-2017-16530585 від 03.08.2017 року ОСОБА_12 переведено на посаду провідного менеджера у Кривоозерському відділенні Приватбанку /т.4 а.с.98/. Наказом № Є.NК-УВ-2017-16540509 від 19.10.2017 року ОСОБА_12 звільнено з роботи за власним бажанням /т.4 а.с.107/.

За таких обставин у період часу з 10.12.2009 по 19.10.2019 року відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п.2.2 посадової інструкції керівника відділення групи Б, код посади 00000311 /т.4 а.с.110-117/, ОСОБА_12 повинна була організовувати роботу з діючими та потенційними корпоративними клієнтами: забезпечувати підготовку та проведення зустрічей з метою продажу банківських продуктів та послуг, дотримуватися усіх обов`язкових елементів, «мовних модулів» та сценарію зустрічі з клієнтом, усі зустрічі та дзвінки фіксувати в Менеджері контактів, повністю безумовно та своєчасно відпрацьовувати в Менеджері контактів усі централізовані приписи Головного Офісу. Відповідно до п.п.2.3 вона повинна була забезпечувати регулярні комунікації з корпоративними клієнтами, підтримувати стійкі відносини з клієнтами з метою збереження їх лояльності до банку, лобіювати інтереси банку тощо.

Крім цього, згідно укладеного з нею договору № 38 про повну матеріальну відповідальність від 16.12.2003 /т.4 а.с.198/, ОСОБА_12 була матеріально-відповідальною особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто являлась службовою особою.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що працювала у Кривоозерському відділенні Приватбанку разом з ОСОБА_12 з 2007 року. ОСОБА_12 як керівник відділення обслуговувала рахунки юридичних осіб. Працівники банку мають технічну можливість отримати доступ до рахунків клієнтів та даних про них в електронному вигляді. Так було до 2017 року, однак без дозволу клієнта не можна такого робити. Також без коду, який приходить на телефон клієнта, не можна зняти гроші з його рахунку. ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 звертались до ОСОБА_12 , коли вона працювала, але з яких питань - не знає. ОСОБА_12 також і в неї брала гроші в борг, але завжди вчасно повертала.

Свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що працювала в Кривоозерському відділенні Приватбанку з червня 2005 року кредитним спеціалістом, спеціалістом з обслуговування клієнтів і заступником. Перед оформленням депозиту клієнт повинен звернутися до спеціалісту банку, який реєструє його данні, видає талончик і тоді клієнт з талончиком і кодом, який прийшов на його телефон, іде в касу і здає гроші. При цьому роздруковується договір в паперовому вигляді. ОСОБА_12 займалася обслуговуванням юридичних осіб. За розпискою працівника банку без участі клієнта не можна було оформити депозит. Працівник банку має доступ до сторінки клієнта, але не має права без дозволу клієнта заходити на його сторінку. Здійснити операції можна тільки за наявності коду, який надходить на телефон клієнта. В січні-лютому 2017 року люди почали звертатися в банк з приводу своїх кредитних карток, з яких ОСОБА_12 з їх дозволу знімала гроші, але обставин вона не знає. ОСОБА_12 дійсно брала кредит для придбання квартири, але під заставу свого житла.

Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що працювала касиром у Кривоозерському відділенні Приватбанку з грудня 2004 року, саме вона приймала кошти на депозитні рахунки і видавала про це квитанції. Оформленням депозитів займався спеціаліст банку, а вона приймала гроші в касі. Працівник банку має технічну можливість отримати доступ до рахунку клієнта та його персональних даних, але здійснювати операції по рахунку без згоди клієнта не можна, тому що про всі операції приходить СМС повідомлення клієнту, він повідомляє його працівнику банку. Про обставини справи нічого не знає, але ОСОБА_12 ніколи не просила ї покласти гроші на депозитний рахунок якогось клієнта.

Крім того, за епізодом незаконного заволодіння грошима ОСОБА_10 обвинувачення підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , які він дав під присягою після попередження про кримінальну відповідальність і при цьому пояснив суду, що був клієнтом Приватбанку, але депозитів ніколи не мав. У 2010 році вирішив відкрити депозитний рахунок у Кривоозерському відділенні Приватбанку і для цього звернувся до родички ОСОБА_22 , яка там працювала. Та сказала йому, що депозитами займається ОСОБА_12 - начальник відділення. Він хотів покласти 640 000 на 10 років. ОСОБА_12 сказала, що сума велика і великий строк, тому можна покласти під 3%. У грудні 2010 року він приніс в банк 350 000 грн., їх прийняла безпосередньо ОСОБА_12 в кабінеті, не в касі, і сказала, що оформлення займе певний час, запропонувала залишити гроші, а вона напише розписку, завірить її печаткою і все оформить. Він не давав ОСОБА_12 ніяких документів, тому що був клієнтом банку. Касового чеку в банку йому не видали. Наступного дня він приніс ще 310 000 грн. Цю суму додали у розписку. Депозитного договору для підпису йому не давали, касового чеку також не давали. Коли йому потрібні були гроші, він дзвонив ОСОБА_12 і вона видавала йому без оформлення банківського документу. Кожного року вона видавала йому нову розписку. Він сам підраховував, скільки має бути на його рахунку. Звертався тільки до ОСОБА_12 . У 2013 році ОСОБА_12 повідомила, що не може видати йому відсотки, тому що бізнесмен ОСОБА_24 попросив у неї гроші під 7% на місяць і вона його гроші передала ОСОБА_24 , щоб заробити. Він обурився і сказав, що якщо ОСОБА_12 не забере у того чоловіка гроші, він зніме всі гроші зі свого депозиту. Вона сказала, що оскільки віддала гроші на два роки, забрати їх раніше не можна. Він знову їй повірив. До 2015 року він не звертався до ОСОБА_12 . Чи писала вона в цей період нові розписки - не пам`ятає. Потім відбувалася націоналізація банка і він запитав у ОСОБА_12 , чи не потрібно забрати гроші. ОСОБА_12 сказала, що гроші в Приватбанку, але документу про це знову йому не видала, запевнила, що все буде добре і він знову їй повірив. Він бачив, що його родичка працює в банку і не турбувався. У 2016 році він за 3-4 рази забрав 200 000 грн. Він дзвонив ОСОБА_12 і вона в банку віддавала йому гроші, але брала їх не з каси, а в кабінеті, без чеку. У 2016 році вона кидала йому на картку по 5-6 тисяч декілька разів. Все це в рахунок відсотків. У 2017 році в жовтні він сказав, що хоче зняти 2 000 000 грн. Вона відповіла, що таку суму можна зняти тільки в м. Миколаєві і вона про це домовиться. Вони разом поїхали в м. Миколаїв у середині жовтня 2017 року на його машині. Біля Варварівського мосту знаходиться відділення банку. ОСОБА_12 пішла сама в те відділення. Він очікував її до вечора, але вона сказала, що такої суми грошей нема і потрібно чекати до завтра. Вони переночували і домовилися зустрітися о 9.00 ранку біля банку. О 10.00 годині ОСОБА_12 подзвонила йому і сказала чекати. Він прочекав до 18.00 години і поїхав додому. О 23 годині приїхав у Криве Озеро, а вона його вже там чекала і сказала, що гроші будуть через 2-3 дні, що вона все поверне. Якось в Криве Озеро приїхав керівник обласного відділення ОСОБА_25 і він пішов до нього на зустріч, розповів ситуацію, ОСОБА_25 сказав, що протягом 2-3 днів розбереться в ситуації і сказав ОСОБА_12 написати людям розписки про те, що вона винна їм гроші, але ж у нього вже була розписка. Щороку ОСОБА_12 замінювала йому розписки з врахуванням відсотків. Потім ОСОБА_25 йому повідомив, що ОСОБА_12 звільнена з роботи, банк не має відношення до її боргу. 17.10.2017 року ОСОБА_12 звільнилася з банку і почала дзвонити людям, щоб вони приходили в банк за грошима. Люди приходили, чекали інкасацію, але гроші так і не вертали. Так дізналися, скільки людей ошукано, тоді було близько 10 осіб. Новий керуючий попросив їх не приходити. Він ніколи не перевіряв, чи дійсно був відкритий депозитний рахунок, тому що вірив, що ОСОБА_12 , як керівник відділення банку зробила все правильно. Неодноразово він з ОСОБА_12 за її вказівкою їздив у Київ, в Одесу, в Миколаїв, де начебто мали повернути гроші, але їх так і не повертали. Тоді у грудні 2018 року він звернувся до суду і стягнув гроші в судовому порядку, але досі рішення суду не виконане. Так, він повернув 200 000 грн. і ще взяв 100 000 грн. за гараж ОСОБА_12 , декілька разів йому сплатили по 5-6 тисяч, тобто всього повернули близько 320 000 грн., але це відсотки, тіло кредиту не повернуте. Стягнуто судом 73 000 000 грн., тому що сама ОСОБА_12 в розписці зазначила таку суму з врахуванням відсотків. Вона завіряла його, що її розписки для оформлення депозиту достатньо.

У своїй заяві про вчинення злочину від 12.09.2018 року ОСОБА_10 повідомив такі самі обставини і зазначив, що прийшов до відділення банку, щоб покласти гроші на депозит, раніше не був клієнтом банку і не був обізнаним у банківській справі. У відділенні банку ОСОБА_12 його запевнила, що він може передати їй гроші, вона надасть йому розписку, завірить її підписом керуючої відділенням і печаткою банку і він буде отримувати по 3% в місяць. В подальшому гроші не поверталися і ОСОБА_12 виписувала нові розписки на нові суми, вона підписувала їх як посадова особа і завіряла їх печаткою банку /т. 3 а.с.2/. У заяві від 17.06.2020 року /т.3 а.с.8/ ОСОБА_10 повідомив, що погодився на пропозицію ОСОБА_12 саме через те, що вона запевнила його у тому, що в разі, якщо гроші на депозит покладе вона як керуюча відділенням, відсотки будуть значно більші.

З наданих суду копій розписок вбачається, що вони написані ОСОБА_12 , підписані нею як начальником відділення «Кривоозерське» Приватбанку і містять печатку банку /т.3 а.с.9,16,17,38/. Як пояснив потерпілий ОСОБА_10 , оригінали зазначених розписок були повернуті йому після огляду, дослідження /т.3 а.с.36/ і визнання речовими доказами /т.3 а.с.35,49/ для звернення до Кривоозерського районного суду Миколаївської області для розгляду справи про стягнення боргу з ОСОБА_12 , що також підтверджується протоколом огляду речей від 05.11.2020 року /т.3 а.с.32/ та копіями розписок, виданих потерпілому ОСОБА_10 ОСОБА_12 /т.3 а.с.34,50/, а також і оригіналами таких розписок /т.7 а.с.101 у конверті/, які в подальшому були отримані від суду на підставі ухвали слідчого судді.

В судовому засіданні сама ОСОБА_12 не оспорювала факту видачі нею розписок, а також того факту, що дійсно власноручно написала такі розписки, що підписувала їх як керівник відділення і завіряла печаткою банку, але стверджувала, що отримувала гроші в борг від ОСОБА_10 як фізична особа і при цьому не мала наміру їх привласнити.

Крім того, згідно висновків судово-почеркознавчих експертиз № 288 від 02.10.2020 року /т.3 а.с.24-30/, № СЕ-19/115-21/3045-ПЧ від 04.03.2021 року /т.3 а.с.43-48/, № СЕ-19/115-21/13252-ПЧ від 05.10.2021 року /т.7 а.с.93а-99/ рукописні записи і підписи у наданих розписках виконані ОСОБА_12 .

Також, з отриманих на підставі ухвали слідчого судді виписок з рахунків ОСОБА_12 вбачається, що вона з власного рахунку перераховувала ОСОБА_10 у жовтні 2016 року чотири платежі по 5 000 грн., один в сумі 6 000 грн. та один в сумі 2 000 грн. /т.4 а.с.127/, що підтверджує пояснення потерпілого ОСОБА_10 .

З висновку службової перевірки за зверненням ОСОБА_10 вбачається, що наявності депозитного договору між ним і Приватбанком не встановлено /т.4 а.с.206/, а з наданих суду умов і правил розміщення депозитних вкладів у банку вбачається, що при отриманні ОСОБА_12 грошей від ОСОБА_10 таких умов дотримано не було /т.4 а.с.209-230/.

Досліджені судом докази за даним епізодом в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, достатності і допустимості переконують суд у тому, що факт передачі потерпілим ОСОБА_10 грошей в сумі 640 000 грн. ОСОБА_26 як керуючій відділенням банку для розміщення їх на депозитному рахунку знайшов своє повне підтвердження під час судового розгляду. А факт заволодіння такими грошима підтверджується даними про відсутність депозитного рахунку ОСОБА_10 у ПАТ КБ Приватбанк та рішенням суду, згідно якого гроші потерпілому не були повернуті. Факт стягнення грошей судом стороною захисту не оспорювався.

За епізодом незаконного заволодіння грошима ОСОБА_14 - власноручно написаною заявою ОСОБА_14 про вчинений злочин, з якої вбачається, що вона 08.06.2015 року принесла гроші в Приватбанк в сумі 200 000 грн. з метою покласти їх на депозит, але ОСОБА_12 переконала її, що краще покласти гроші на депозит від її імені, так як керівник відділення банку зможе отримати більше відсотків, внаслідок чого вона довірилася ОСОБА_12 як керівнику відділення і передала їй гроші, однак не отримала ані відсотків, ані грошей /т.3 а.с.51/; висновком судово-почеркознавчої експертизи № СЕ-19/115-21/13363-ПЧ від 06.10.2021 року, згідно до якого рукописні записи і підписи від імені ОСОБА_12 у розписці від іменні ОСОБА_12 про отримання від ОСОБА_14 грошей в сумі 200 000 грн. виконані самою ОСОБА_12 /т.7 а.с.67-73/; постановою про визнання виданої ОСОБА_12 розписки про отримання грошей у ОСОБА_14 речовим доказом /т.7 а.с.75/, а також оригіналом такої розписки /т.7 а.с.101 у конверті/.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12.12.2023 року у справі № 479/738/17 провадження № 2/479/350/17 встановлено, що 18.06.2015 року ОСОБА_12 позичила у ОСОБА_14 гроші в сумі 200 000 грн., які зобов`язалася повернути через три місяці /т.3 а.с.79/. Як вбачається зі свідоцтва про смерть /т.2 а.с.83/, потерпіла ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тож не змогла особисто надати пояснення суду, однак досліджені судом докази за даним епізодом в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, достатності і допустимості переконують суд у тому, що факт передачі потерпілою ОСОБА_14 грошей в сумі 200 000 грн. ОСОБА_26 як керуючий відділенням банку для розміщення їх на депозитному рахунку знайшов своє повне підтвердження під час судового розгляду. А факт заволодіння такими грошима підтверджується даними про відсутність депозитного рахунку ОСОБА_14 у ПАТ КБ Приватбанк та рішенням суду, згідно якого гроші потерпілій не були повернуті.

За епізодом заволодіння грошима ОСОБА_15 потерпілий ОСОБА_15 після приведення до присяги та попередження про кримінальну відповідальність пояснив суду, що знає ОСОБА_12 з 2000 року, між ними були нормальні відносини. В Кривоозерському відділенні Приватбанку у нього був рахунок колгоспу. Якось був неврожай і вони взяли кредит в розмірі 50 000 грн. на насіння пшениці. Кредит брали на рік, а почали вимагати повернення через півроку, заблокували рахунки в порядку виконання і тоді він відкрив новий рахунок. ОСОБА_12 тоді працювала керівником Кривоозерського відділення, вона пообіцяла швидко відкрити поточний рахунок юридичної особи. При цьому вона попросила покласти на депозит певну суму, тому що їй потрібно виконати план. Тоді у нього не було зайвих грошей, але через три місяці йому повернули з депозиту в іншому банку 120 000 грн. Він зайшов до відділення Приватбанку, його послали до каси, з каси направили до керуючої ОСОБА_12 , вона порахувала гроші і поклала їх в сейф. Йому сказала, що працівникам банку платять по 36%, а людям по 25%, тож запропонувала оформити депозит на неї. Він погодився і вона написала йому розписку про те, що взяла гроші під відсотки. Йому видали картку і сказали прийти через місяць за відсотками. Депозит оформили у 2015 році на рік, до 22 грудня. Він прийшов, а на картці 0. Звернувся до ОСОБА_12 , а вона каже: «О боже, куди ж я гроші перерахувала!». Вона видала йому 3 000 грн. готівкою, він за них ніде не розписався. Через три місяці ОСОБА_12 віддала ще 6 000 грн. відсотків. Потім сказала, чого клянчити гроші, прийдеш через рік і все забереш одразу. На рахунку гроші так і не з`явилися, вона видавала відсотки готівкою. Коли були проблеми з ОСОБА_27 , ОСОБА_28 сказала, що всім повернуть гроші, крім працівників банку, що їм повернуть пізніше. Коли банк став державним, ОСОБА_12 сказала, що може вернути всю суму, але час повернення відкладала, називала різні причини, а потім сказала, що звільнилася з банку. Через деякий час він звернувся в поліцію. Ще через рік дізнався, що там таких ошуканих більше сотні. У 2017 році він звернувся до суду. В поліції ОСОБА_12 говорила, що брала гроші особисто. Більше йому нічого не повернуто, ОСОБА_12 почала ховатися. У розписці, яку видала ОСОБА_12 , не було написано, що гроші кладуться на депозит, це були тільки слова ОСОБА_12 , але ж вона працювала керівником відділення і він їй вірив. Розписку він здав до суду, коли розглядалась цивільна справа.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21.03.2019 року у справі № 479/1401/18 провадження № 2/479/98/19 встановлено, що 22.12.2015 року ОСОБА_12 позичила у ОСОБА_15 120 000 грн. під 36% на рік, про що власноручно надала йому розписку /т.7 а.с.41/.

Наведені вище обставини також підтверджуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № СЕ 19/115-21/13252-ПУ від 05.10.2021 року, згідно до якого текст розписки та підписи в ній від імені ОСОБА_12 виконані нею /т.7 а.с.93а-99/, а також оригіналом такої розписки /т.7 а.с.100 у конверті/.

Досліджені судом докази за даним епізодом в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, достатності і допустимості переконують суд у тому, що факт передачі потерпілим ОСОБА_15 грошей в сумі 120 000 грн. ОСОБА_26 як керуючий відділенням банку для розміщення їх на депозитному рахунку знайшов своє повне підтвердження під час судового розгляду. А факт заволодіння такими грошима підтверджується даними про відсутність депозитного рахунку ОСОБА_15 у ПАТ КБ Приватбанк та рішенням суду, згідно якого гроші потерпілому не були повернуті.

За епізодом заволодіння грошима ОСОБА_16 потерпіла після попередження про кримінальну відповідальність та приведення до присяги пояснила суду, що знайома з ОСОБА_12 та її сім`єю більше 35 років. Навесні 2017 року ОСОБА_12 подзвонила і попросила зайняти гроші. Вона тоді лікувала дітей і щойно погасила кредит. ОСОБА_12 сказала, що у неї є кредит і просила гроші всього на три дні. У неї було близько 10 000 грн. і вона погодилася. Потім їй прийшло СМС-повідомлення про те, що гроші перераховані ОСОБА_19 . Вона ніякої операції не підтверджувала. Як ОСОБА_12 зняла гроші - не знає, але їй подзвонила служба безпеки банку і вона підтвердила операцію, сказала, що знає про неї. ОСОБА_12 сказала, що поверне гроші, але потім почали дзвонити з банку на рахунок заборгованості. В подальшому сім`я ОСОБА_12 все повернула, після того, як вона звернулася до поліції. ОСОБА_12 розказувала, що гроші витратила на операцію чоловіка. Зараз вона до неї претензій не має.

Під час отримання інформації по рахункам клієнтів ПАТ КБ Приватбанк на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, що містять банківську таємницю, встановлено, що 03.04.2017 року з рахунку ОСОБА_16 на картковий рахунок ОСОБА_19 було перераховано 14 000 грн. /т.4 а.с.86, т.5 а.с.120/. З висновку службової перевірки щодо працівника ОСОБА_12 вбачається, що службою безпеки банку було встановлено факти здійснення переказів коштів клієнтів на рахунок ОСОБА_19 . Операція здійснена через «робочий стіл» комп`ютера керівника відділення Кривоозерське Миколаївського РУ Приватбанку ОСОБА_12 . При цьому сам клієнт у банку відсутній. Також заявою клієнта ОСОБА_19 підтверджено добровільну передачу їй своєї пенсійної картки для отримання пенсії. Такий факт був визнаний грубим порушенням з боку працівника ОСОБА_12 /т.5 а.с.246/.

Досліджені судом докази за даним епізодом в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, достатності і допустимості переконують суд у тому, що факт заволодіння керуючою відділенням банку ОСОБА_26 грошима з кредитного рахунку потерпілої ОСОБА_16 у спосіб, що зазначений в обвинуваченні, знайшов своє повне підтвердження під час судового розгляду. А факт заволодіння такими грошима підтверджується поясненнями самої обвинуваченої, яка підтвердила, що маючи в розпорядженні картку ОСОБА_19 , перераховувала на неї гроші клієнтів, а потім знімала готівку через банкомат.

За епізодом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_17 - висновком службової перевірки служби безпеки банку, під час якої встановлено, що 22.04.2017 року з рахунку клієнта ОСОБА_17 було здійснено переказ коштів в сумі 13 107 грн. на рахунок ОСОБА_19 . Операція здійснена через «робочий стіл» комп`ютера керівника відділення Кривоозерське Миколаївського РУ Приватбанку ОСОБА_12 . Заявою клієнта ОСОБА_19 підтверджено добровільну передачу їй своєї пенсійної картки для отримання пенсії /т.5 а.с.77/; випискою з банківського рахунку, з якої вбачається, що 22.04.2017 року з рахунку ОСОБА_17 на рахунок ОСОБА_19 було перераховано 12 562 грн. 81 коп. /т.5 а.с.141,216/; дублікатом квитанції банку про переказ 12 562,81 грн. з рахунку ОСОБА_17 на рахунок ОСОБА_19 22.04.2017 року /т.4 а.с.47/.

Досліджені судом докази за даним епізодом в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, достатності і допустимості переконують суд у тому, що факт заволодіння ОСОБА_26 грошима з кредитного рахунку потерпілої ОСОБА_17 у спосіб, що зазначений в обвинуваченні, знайшов своє повне підтвердження під час судового розгляду. А факт заволодіння такими грошима підтверджується поясненнями самої обвинуваченої, яка підтвердила, що маючи в розпорядженні картку ОСОБА_19 , перераховувала на неї гроші клієнтів, а потім знімала готівку через банкомат.

У постанові Судової палати у кримінальних справах ВС від 14 листопада 2013 року у справі № 5-30кс13 сформульовано правову позицію щодо розмежування складів злочинів, передбачених ст. 190 і ст. 191 КК України, в основу якої покладено положення про специфічну і водночас підпорядковану у випадку зловживання службовим становищем роль обману, використаного службовою особою для заволодіння чужим майном. Зокрема, визначальна ознака, яка відокремлює (відмежовує) такий злочин проти власності, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, від інших форм посягання на чужу власність, полягає в тому, що безоплатне обернення чужого майна на користь винної особи чи на користь іншої особи відбувається через умисне протиправне використання можливостей службового становища. Майно, на яке спрямована карана за ст. 191 КК України поведінка службової особи, може мати різну правову природу. Зокрема, не виключається можливість заволодіння майном, на яке не поширюється компетенція службової особи або яке їй не ввірене і не перебуває в її віданні. Злочинне використання службового становища може виражатися у формі рішень, вказівок чи іншої спонукальної інформації. Як правило, ці рішення формуються завуальовано (приховано) від осіб (фізичних чи юридичних), які наділені повноваженнями щодо майна, на яке спрямована протиправна поведінка винної особи. Ці особи під впливом таких рішень або вказівок не знають (можуть не знати) дійсної природи дій і фактично піддаються обману, внаслідок якого відбувається перехід майна на користь службової особи. Така форма обману ніби уподібнює його з обманом шахрайським способом. Проте, обман, який застосовується при викраденні чужого майна шляхом використання службового становища, має особливі ознаки, які відрізняють його від обману при шахрайстві. Йдеться про те, що в першому випадку в основу обману (дезінформації), до якої вдається винна особа, завжди перебуває протиправне використання нею свого службового становища; без застосування можливостей службового становища обман є недієвим і нездійсненним. Цей обман є різновидом обману, який через його підвищену суспільну небезпеку і специфічні ознаки був виділений в окрему форму злочинів проти власності. У даному випадку заволодіння майном не було б можливим без протиправного використання службового становища.

Фактично, зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном, означає, що особа порушує своє повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції для незаконного і безоплатного обернення чужого майна.

Судом встановлено, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , не будучи особливо обізнаними про порядок відкриття депозитних рахунків, проведення банківських операцій тощо, прийшли до Кривоозерського відділення Приватбанку з метою відкрити депозитні рахунки і покласти на них свої власні гроші. Вони були знайомі з ОСОБА_12 саме як з керівником цього відділення. Вона мала для них авторитет як керівник відділення банку і вони мали до неї певну довіру саме як до службової особи банку. Саме на пропозицію ОСОБА_12 як керівника відділення банку вони погодилися передати їй гроші для розміщення на депозитних рахунках, адже вона користуючись своїм авторитетом як керівник відділення банку, завірила їх в тому, що діє в їх найкращих інтересах. В даному випадку без використання службового становища керівника відділення банку було б неможливим заволодіння грошима потерпілих.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_12 за вказаними епізодами обвинувачення правильно кваліфіковані за ст. 191 КК України саме як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. При цьому також вірною є кваліфікація за епізодом заволодіння майном ОСОБА_10 за ч.5 за ознакою вчинення заволодіння в особливо великому розмірі; за епізодом щодо ОСОБА_14 - за ч.4 за ознакою заволодіння чужим майном у великому розмірі повторно і за ч.3 щодо заволодіння майном ОСОБА_15 за ознакою повторності.

Також вірною суд вважає кваліфікацію дій ОСОБА_12 за епізодами заволодіння майном ОСОБА_16 і ОСОБА_17 за ч.3 ст. 191 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, оскільки гроші потерпілих, якими вона заволоділа, були розміщені на їх кредитних рахунках у Приватбанку, до яких ОСОБА_12 мала доступ як працівник банку і здійснила несанкціоновані клієнтами операції по цим рахункам зі свого робочого місця. Внаслідок таких операцій обвинувачена заволоділа грошима потерпілих.

Також суд вважає, що наявність умислу ОСОБА_12 на заволодіння майном потерпілих вже в момент заволодіння цим майном також знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, адже судом встановлено, що вже на момент вчинення першого злочину щодо ОСОБА_10 у 2010 році ОСОБА_12 мала боргові зобов`язання у великих сумах як перед банком /т.4 а.с.118-175,190,248-250, т.5 а.с.1-15,16,84,165/, так і за іпотекою /т.5 а.с.222-243/, а її заробітна плата не могла покрити навіть невеликої частини тих сум, які вона отримувала від потерпілих. Тож вона мала усвідомлювати, що не має реальної можливості повернути гроші. На думку суду, такі обставини однозначно свідчать про наявність умислу обвинуваченої на заволодіння грошима потерпілих.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.08.2022 року у справі № 442/3912/19 провадження № 51-6128км21, злочин від цивільно-правових деліктів слід відмежовувати з врахуванням того, що отримання майна з умовою виконання зобов`язання може бути кваліфіковане як злочин, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені і укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про злочин.

За таких обставин суд вважає, що наявність рішень суду про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілих певних сум за договорами позики не свідчить про наявність між ними цивільно-правових відносин, і не виключає її кримінальної відповідальності за вчинені діяння, а підтверджує лише факт отримання ОСОБА_12 грошей в певних сумах і оформлення такого отримання під виглядом договорів позики.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_12 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених нею злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, а один - особливо тяжким, а також данні про особу винної, яка винною себе не визнала, але розкаялася у вчинених нею діяннях, сприяла розкриттю злочинів, частково відшкодувала завдану злочинами матеріальну шкоду; раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, але протягом тривалого часу вчиняла кримінальні правопорушення, поки не була викрита правоохоронними органами, має сім`ю, не має утриманців, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має деякі захворювання, з приводу яких проходить постійне лікування.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає негативний стан здоров`я, сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченої, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку за епізодом ОСОБА_14 .

Суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_12 повторність, оскільки така обставина передбачена у статті 191 КК України як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію (ч.4 ст. 67 КК України).

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, майновий, сімейний стан, здоров`я, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, враховуючи положення ст. 65 КК України, суд приходить до висновку про те, що основне покарання ОСОБА_12 слід призначити в межах санкцій частин статей, за якими вона обвинувачується у виді позбавлення волі. Також слід призначити передбачені у санкціях відповідних статей додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади та конфіскацію майна.

Остаточне покарання ОСОБА_12 слід визначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Всі речові докази в наданій справі є письмовими доказами, зберігаються в матеріалах кримінального провадження і відповідно до ст. 100 КПК України їх слід залишити на зберігання у справі.

На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченої на користь держави слід стягнути витрати на проведення судово-почеркознавчих експертиз.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_29 і ОСОБА_30 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочинами, залишені без розгляду ухвалою суду від 10.20.2023 року /т.8 а.с.128-134/.

В наданій справі ОСОБА_12 не затримувалась.

Оскільки ОСОБА_12 засуджується до реального відбування покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст. 374 КПК України, з метою забезпечення виконання покарання, до набрання вироком законної сили їй слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.2,3 ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 191, ч.4 ст. 191 та ч.5 ст. 191 КК України та призначити їй покарання:

за ч.3 ст. 191 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 (два) роки;

за ч.4 ст. 191 К України - 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 (два) роки;

за ч.5 ст. 191 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 (три) роки та з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворими остаточно до відбуття ОСОБА_12 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади у банках та інших фінансових установах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 (три) роки та з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_12 обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та зобов`язати її прибувати за кожною вимогою до компетентного суду; не відлучатися з смт Криве Озеро Первомайського району Миколаївської області без дозволу компетентного суду; повідомляти компетентний суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 обчислювати з моменту її затримання в порядку виконання даного вироку.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз: № 288 від 02.10.2020 року - 1 634 грн. 50 коп. /т.3 а.с.23/; № СЕ-19/115-21/3045-ПЧ від 04.03.2021 року - 1 634 грн. 50 коп. /т.3 а.с.42/; № СЕ-19/115-21/13363-ПЧ від 06.10.2021 року - 1 634 грн. 50 коп. /т.7 а.с.65/; № СЕ-19/115-21/13254-ДД від 04.10.2021 року - 1 372 грн. 96 коп. /т.7 а.с.80/; № СЕ-19/115-21/13252-ПЧ від 05.10.2021 року - 2 059 грн. 44 коп. /т.7 а.с.93/, а всього - 8 335 (вісім тисяч триста тридцять п`ять) грн. 90 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В частині обрання запобіжного заходу вирок підлягає негайному виконанню.

СУДДЯ:

СУДДІ: