УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР №0001331 від 02.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, щодо заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_5 з банківських карток імітованих АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування було встановлено що зазначені грошові кошти з банківських карток ОСОБА_5 у сумі 55000 гривень були переведені на банківську картку АТ «Спорт Банк» № НОМЕР_3 емітовану на ім`я ОСОБА_6 .

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на грошові кошти, які переказані на карту АТ «Спорт Банк» № НОМЕР_3 емітовану на ім`я ОСОБА_6 , обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів та повернення потерпілій.

Слідчий просив розглянути клопотання без його участі, звернувшись до суду з відповідною заявою.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ст.172 ч.2 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Статтею 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист

прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична

особа має право мирно володіти своїм майном.

У Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке

втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у

першому реченні ч.І ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та

основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним

інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним

лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу

законності і не було свавільним.

У Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності,

яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає

вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства

права.

Як вбачається з рішення «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув

справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи,

тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу

правовідносин, які склалися у цій справі.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положення КПК України, зокрема ст.170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, проте такий арешт може бути накладений при певних умовах.

Разом з тим, на теперішній час, як вбачається з самого клопотання та доданих до нього матеріалах, в них відсутні дані про те, яке саме доказове значення для даного кримінального провадження мають грошові кошти, у розмірі 27000 гривень, які містяться на картковому рахунку № НОМЕР_3 . Крім того, клопотання не містить відомостей про наявність на зазначеному рахунку грошових коштів потерпілої. Долучений до клопотання рапорт ст.інспектора УПК в Одеській області ДКП НП України не може свідчити про такі обставини в розумінні кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, слід зробити висновок, що уданому випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами не буде законним та таким, що відповідає принципу верховенства права.

З викладеного вбачається, що з урахуванням зазначених обставин, в даному випадку втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна.

За таких обставин, вважаю, що клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти, не підлягає задоволенню у зв`язку в відсутністю правових підстав для арешту зазначеного майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001331 відмовити.

Ухвала, відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1