Номер провадження: 11-сс/813/166/24
Справа № 522/7191/23, 1-кс/522/7555/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 29.11.2023 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000109 від 17.03.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000109 від 17.03.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України було частково задоволено клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 27.11.2023 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- пластикову коробку з 10 предметами, схожими на набої калібру 5,45 мм, 1 предметом, схожим на набій калібру 7,62 мм, 1 предметом, схожим на гільзу від набою 7,62 мм;

- мобільний телефон ZTE Blade A71, модель ZTE177030; IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ; м.т. НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон Armor 9, IMEI1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ; м.т. НОМЕР_6 ; м.т. НОМЕР_7 .

Обґрунтовуючи часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя зазначив, що зазначені мобільні телефони можуть містити відомості про обставини вчинення злочину, передбаченого ст. 114-2 КК України, тобто відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, про що свідчить місце їх вилучення та характеристики вилученого майна, які в сукупності вказують на ймовірний зв`язок із інкримінованим кримінальним правопорушенням, внаслідок чого незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна зумовить труднощі та неможливість органу досудового розслідування провести відповідні експертизи та необхідний комплекс слідчих (розшукових) дій, а також може призвести до приховування, пошкодження чи знищення майна з метою ухилення від кримінальної відповідальності; натомість, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність необхідності та законних підстав для накладення арешту на паспорт громадянина України ОСОБА_7 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її постановленою із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що станом на сьогодні, не зважаючи на посилання слідчого у клопотанні, жодного експертного дослідження щодо вилучених предметів органами досудового розслідування не призначено та не ініційовано перед слідчим суддею, при цьому, постанов про визнання наведених предметів речовими доказами органом досудового розслідування не приймалось;

- слідчим суддею не було враховано того, що арешт пластикової коробки з 10 предметами, схожими на набої калібру 5,45 мм, 1 предметом, схожим на набій калібру 7,62 мм, 1 предметом, схожим на гільзу від набою 7,62 мм в межах зазначеного кримінального провадження є абсурдним, оскільки зазначені предмети не можуть викликати у стороннього спостерігача розумні підозри вважати, що за допомогою них ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на речі, вилучені під час обшуку 27.11.2023.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, натомість подав заяву, в якій просив провести апеляційний розгляд без його участі, а також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що вона вищевказаним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Частина 3 ст. 170 КПК України встановлює, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах к/п №0000109 вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу (а.с. 1-3).

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР в к/п №0000109 та інших матеріалів провадження вбачається, що СВ УСБУ в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 07.11.2023 гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає: АДРЕСА_1 у соціальній мережі «TikTok» у своєму профілі під назвою « ОСОБА_10 » за веб-посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 під час обстрілу території України представниками збройних сил рф, поширив відеозапис (ІНФОРМАЦІЯ_4 ), при перегляді якого можливо ідентифікувати розташування військових формувань Збройних Сил України, зокрема, на вказаному відеозаписі чітко видно магазин під назвою « ОСОБА_11 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який є єдиним таким магазином в м. Одесі.

27.11.2023 в ході проведення на підставі ухвали слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.11.2023 (а.с. 15-16) обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон ZTE Blade A71, модель ZTE177030; IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ; м.т. НОМЕР_3 ; мобільний телефон Armor 9, IMEI1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ; м.т. НОМЕР_6 ; м.т. НОМЕР_7 та пластикову коробку з 10 предметами, схожими на набої калібру 5,45 мм, 1 предметом, схожим на набій калібру 7,62 мм, 1 предметом, схожим на гільзу від набою 7,62 мм (а.с. 17-22).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України, досудове розслідування за ознаками яких наразі здійснюється в к/п №0000109, передбачає кримінальну відповідальність за умисні дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічні заклики чи розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій; виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників; фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України; поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відтак, на переконання апеляційного суду, вилучене під час проведення обшуку та зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, на мобільному телефоні ZTE Blade A71, модель ZTE177030, був виявлений застосунок соціальної мережі «TikTok», на якому гр. ОСОБА_7 в своєму профілі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » поширив відеозапис, при перегляді якого можливо ідентифікувати розташування військових формувань ЗСУ, що свідчить про те, що такий мобільний телефон міг використовуватись в якості знаряддя вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, а інший мобільний телефон Armor 9 та пластикова коробка з предметами, схожими на набої та гільзу можуть містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин в зазначеному кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Вищевказане вилучене під час проведення обшуку майно, всупереч твердженням захисника, відповідно до долученої прокурором ОСОБА_9 копії постанови слідчого СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_8 від 08.01.2024 було визнано речовими доказами в зазначеному к/п.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що накладення арешту на пластикову коробку з предметами, схожими на набої та гільзу є абсурдним, оскільки відсутні об`єктивні підстави вважати, що за допомогою таких предметів ОСОБА_12 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 114-2 КК України, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Досудове розслідування вказаного к/п №0000109 здійснюється не тільки за фактом поширення інформації про переміщення, рух або розташування ЗСУ чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, тобто за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, про підозру у вчиненні якого було повідомлено ОСОБА_7 , а також за ознаками вчинення інших злочинів, зокрема, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2 КК України, зокрема, за ознаками вчинення умисних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що свідчить про те, що вилучені речі, в тому числі мобільні телефони та пластикова коробка з предметами, схожими на набої та гільзи, можуть містити в собі певні відомості, які мають цінність для встановлення обставин кримінального провадження.

При цьому, як вже було зазначено вище та передбачено ч. 3 ст. 170 КПК України, у разі наявності достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи задля забезпечення збереження таких речових доказів.

Саме відповідність вилученого за місцем проживання ОСОБА_7 майна критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України в зазначеному кримінальному провадженні послугувала обґрунтованою та достатньою підставою для вірного висновку слідчого судді про необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна стосовно всього вилученого майна.

Факт не призначення органом досудового розслідування відповідних експертних досліджень щодо вилучених предметів, на який посилається захисник в якості однієї з підстав для відмови в накладенні арешту на майно, не свідчить про невідповідність такого майна критеріям речових доказів та не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, з огляду також на те, що висновок експерта є одним із видів джерел доказів, поряд із іншими документами.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що органом досудового розслідування була доведена необхідність накладення арешту майже на все майно, зазначене у клопотанні слідчого, а слідчим суддею постановлене обґрунтоване рішення про часткове задоволення такого клопотання, оскільки перераховане у ньому майно вочевидь відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та в зазначеному кримінальному провадженні існує необхідність в збереженні такого майна задля запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 29.11.2023, якою було накладено арешт на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, виявлене та вилучене 27.11.2023 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в межах к/п №0000109 від 17.03.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4