Справа №463/150/24
Провадження №1-кс/463/804/24
У Х В А Л А

25 січня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , детектива ОСОБА_3 , розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали клопотання детектива Відділу детективів із захисту віртуальних активів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 , що погоджене прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 20 жовтня 2023 року про арешт майна,

в с т а н о в и в :

детектив як сторона кримінального провадження звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про накладення арешту на майно, вилучене 12.01.2024 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні Територіального управління БЕБ у Львівській області перебуває кримінальне провадження за №0000007 від 20 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України. В ході проведення досудового розслідування за ухвалою слідчого судді було проведено обшук з метою виявлення та вилучення речей, предметів, документів та цінностей, які вказують на незаконну діяльність, речей та цінностей здобутих злочинним шляхом, документів бухгалтерського і податкового обліків, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані в якості доказів по кримінальному провадженню, документів речей та предметів вилучених з обігу, під час якого виявлено та вилучено відшукуванні речі та документи. Враховуючи, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вище перелічене тимчасово вилучене у ході обшуку майно у вигляді речей, предметів та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, просить клопотання задоволити.

Детектив в судовому засіданні клопотання підтримав з аналогічних підстав.

Власник майна в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення не подав, а тому вважаю за можливе здійснити розгляд клопотання без його участі.

Заслухавши пояснення детектива, оглянувши матеріали клопотання, вважаю, що його слід задоволити, за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів клопотання, у провадженні Територіального управління БЕБ у Львівській області перебуває кримінальне №0000007 від 20 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідство має підстави вважати, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи за попередньою змовою між собою, для прикриття своєї незаконної діяльності, здійснили реєстрацію ФОП, подавши підроблені документи для державної реєстрації, зареєструвавши ФОП « ОСОБА_9 » за основним видом діяльності 95.12 Ремонт обладнання зв`язку та інше, що дозволило проводити фінансові операції та ухилятись від сплати податків, із подальшим виводом «тіньової» грошової маси за допомогою фінансових інструментів таких, як віртуальні активи та електронні гроші.

Також з`ясовано, що одним із напрямків незаконної діяльності вказаної вище групи осіб є так званий «Кардинг», а саме: шахрайство, при якому проводиться операція з використанням платіжних карток або їх реквізитів, яка не ініційована або не підтверджена її власником. Реквізити платіжних карток, як правило, беруть зі зламаних серверів інтернет-магазинів, платіжних і розрахункових систем, а також з персональних комп`ютерів.

При цьому, зазначена вище група осіб також у своїй протиправній діяльності використовує найпоширеніший метод переміщення незаконно здобутих готівкових коштів за допомогою так званих «перестановок» на території України та країн Європейського союзу для чого використовується досить розгалужена мережа пунктів обміну валют, які окрім своєї безпосередньої діяльності купівлі-продажу валюти надають посередницькі послуги у сфері обігу віртуальних активів та електронних грошей.

Отже, вищевказана група осіб за для прикриття своєї незаконної діяльності, діючи в порушення вимог ст. 14 та ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2003, №31-32, ст.263), якою визначено вичерпний перелік та вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації фізичної особи - підприємця, здійснили необхідну незаконну реєстрацію ФОП.

У свою чергу, валютні операції на території України здійснюються відповідно до Закону України №2473-VII від 21.06.2018 «Про валюту та валютні операції».

Згідно з ст. 6 даного Закону, «торгівля валютними цінностями здійснюється виключно через уповноважені установи, які отримали ліцензію на таку діяльність відповідно до ст. 9 цього закону», «пункти обміну іноземної валюти підлягають внесенню до Реєстру пунктів обміну іноземної валюти, ведення якого здійснюється Національним банком України у визначеному ним порядку....». Торгівля валютними цінностями у готівковій формі в пунктах обміну іноземної валюти, що підлягають внесенню до Реєстру пунктів обміну іноземної валюти, але не внесені до нього, забороняється.

Відповідно до розділу IV «Порядок здійснення торгівлі іноземною валютою в готівковій формі та банківськими металами з фізичною поставкою» Положення №1 п. 12 «торгівля іноземною валютою в готівковій формі (валютно-обмінні операції) здійснюється уповноваженими установами», п.13 «до валютно-обмінних операцій належать: купівля у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів готівки іноземної валюти за: готівкові кошти в гривні; безготівкові кошти в гривні з подальшим їх зарахуванням на власні поточні рахунки цих фізичних осіб», п. 18 «небанківські установи під час здійснення валютно-обмінних операцій: здійснюють документальне оформлення кожної валютно-обмінної операції та здійснюють своєчасне відображення валютно-обмінної операції в бухгалтерському обліку», п.21 «небанківські установи, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право здійснювати валютно-обмінні операції після реєстрації реєстратора розрахункових операцій РРО у центральному органі виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику».

Таким чином, вищезазначена група осіб, яка діє за попередньою змовою, подали документи, які містять завідомо неправдиві відомості для проведення державної реєстрації ФОП, що дозволило проводити фінансові операції та ухилятись від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, вчиняючи незаконні дії з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків, із подальшим виведенням «тіньової» грошової маси за допомогою фінансових інструментів таких, як віртуальні активи та електронні гроші, реалізуючи їх через розгалужену мережу, як легальних так і нелегальних «сірих» обмінних пунктів валют, порушуючи вимоги Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», (Відомості Верховної Рали України (ВВР), 2003, №31-32, ст.263), Закону України №2473-VIII від 21.06.2018 «Про валюту та валютні операції.

12.01.2024 детективами Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 09.01.2024 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення вказаного обшуку виявлено та вилучено наступні речі, предмети та документи: Флеш накопичувач ємністю 4 Гб з написом MIbRand; Флеш накопичувач ємністю 16 Гб з написом Patriot.

12.01.2024 детективом Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000007 усіх вищевказаних предметів, вилучених 12.01.2024 в ході проведення обшуку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Дослідивши представлені матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що слідством доведено можливість скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України.

З врахуванням інформації наданої органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, про арешт якого заявлено клопотання відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, та у випадку не накладення арешту це може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст.170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання детектива про накладення арешту підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки наявні достатні підстави вважати, що вищезазначені речі та предмети, які виявлено та вилучено за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , і які визнано речовим доказом, містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, досудове розслідування якого проводиться у даному кримінальному провадженні, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, а тому необхідно забезпечити збереженість вказаних речових доказів.

Прийшовши до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

у х в а л и в :

клопотання задоволити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000007 від 20 жовтня 2023 року на майно, вилучене 12.01.2024 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в кримінальному провадженні № 0000007 від 20.10.2023, та яке визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а саме, на:

- Флеш накопичувач ємністю 4 Гб з написом MIbRand;

- Флеш накопичувач ємністю 16 Гб з написом Patriot.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно положень ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» ухвала про арешт майна у кримінальному провадженні підлягає оприлюдненню не раніше дня її звернення до виконання.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1