Провадження № 1-кп/761/1021/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 068 88 від 19.07.2019, у якому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сватове Луганської області, громадянка України, українка, з середньою освітою, яка офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, не судима,

обвинувачується за ч. 1 ст. 115 КК України

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 30.05.2022 продовжений строк дії застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.07.2022, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось за можливе, прокурор просив продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки ризики неналежної поведінки обвинуваченої, зокрема, переховування від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися та продовжують існувати у цьому кримінальному провадженні.

Обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, просила змінити запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні клопотання державного обвинувача, посилаючись на те, що потерпіла та низка свідків вже допитані судом, що свідчить про відсутність ризику здійснення її підзахисною незаконного впливу на них. Також, захисник вважала необґрунтованими решту зазначених прокурором ризиків, тому просила застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленому законом.

Метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та у порядку, які визначені у законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Частиною 3 статті 331 КПК України на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до особи менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

Таким чином, суд, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Прокурор зазначив, що на теперішній час не зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме можливість переховування обвинуваченої від суду, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілу, а також вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого тримання обвинуваченої під вартою, окрім додержання національного законодавства, повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Наявність справжнього суспільного інтересу у конкретній справі, відповідно до рішень ЄСПЛ і є тими самими «особливими випадками». Тобто у конкретних справах «особливі випадки» попри презумпцію невинуватості можуть переважати правила поваги до особистої свободи та виправдовувати тримання особи під вартою.

Таким чином, суд має вивчити всі «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

У той же час, відповідно до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду у справі «Ладент проти Польщі»тримання під вартою має задовольнити вимогу пропорційності.

Отже, надаючи оцінку зазначеним прокурором ризикам непроцесуальної поведінки обвинуваченої, суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання обвинуваченої ОСОБА_7 від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою підставою тривалого утримання особи під вартою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, поруч і з іншими факторами є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Так, суд зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі до 15 років.

Крім того, суд бере до уваги характер та наслідки інкримінованих обвинуваченій дій, оскільки остання обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людини, що вчинене у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченій дій, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинуваченої та наявність високої ймовірності вчинення останньою позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Викладене, на переконання суду, свідчить про актуальність ризику переховування обвинуваченої від суду, з метою уникнення покарання.

Крім того, враховуючи, що обвинувачена не має офіційного та стабільного джерела доходу, не виключено, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , призвів до загибелі людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою по 22 серпня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3