Дата документу 13.12.2023 Справа № 334/3630/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3630/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1439/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, особу та репутацію останнього, а також те, що обвинувачений може впливати на потерпілу, свідків шляхом схилення їх до зміни своїх показів у суді, вважав за необхідне клопотання прокурора задовольнити.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що ОСОБА_7 не визнає свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, підозра відносно останнього обґрунтовується виключно на показах потерпілої, які спростовує, як її мати, так і обстеження потерпілої 30 листопада 2022 року лікарем - гінекологом, який зазначив «Проведене обстеження свідчить, що насильство не відбулось».

Зазначає, що обираючи ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід, суд посилався на наявність відносно останнього ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність вказаних ризиків суд обґрунтував загальними фразами, пославшись на тяжкість інкримінованого злочину, запровадження воєнного стану в Україні, знайомством підозрюваного зі свідками та потерпілою, загально відомою практикою Європейського суду з прав людини, що свідчить про ймовірну наявність ризику втечі, ризику незаконного впливу на свідків, ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вказує, що будь-яких доказів існування вказаних ризиків, будь-яких дій ОСОБА_7 або його поведінки, які б підтверджували наявність вказаних ризиків немає, а є лише абстрактні міркування.

Зазначає, що ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від слідства та суду спростовується поведінкою останнього, зокрема, з часу порушення кримінального провадження, останній до вручення йому повідомлення про підозру тричі (30 листопада 2022 року, 3 грудня 2022, 6 березня 2023 року) з`являвся за викликами до органів поліції, він надавав пояснення працівникам поліції, за його участю проводився обшук за місцем його мешкання та отримавши повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 17 березня 2023 року самостійно з`явився до слідчого судді для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертає увагу на те, що безпосередньо поведінка ОСОБА_7 , який з 30 листопада 2022 року, маючи для цього всі можливості, не намагався ухилятися від органів досудового розслідування, з`являвся до органів досудового розслідування та суду, спростовує наявність відносно нього ризику ухилення.

Вказує, що щодо ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, то з 30 листопада 2022 року після надання перших пояснень працівникам поліції, ОСОБА_7 вже було відомо про проведення досудового розслідування за заявою потерпілої та про свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , однак обвинувачений протягом більш ніж 3 місяців не вчиняв і не намагався вчинити будь-якого впливу на свідків та потерпілу.

Зауважує, що з боку свідків та потерпілих жодних заяв про вплив на них або побоювання такого впливу за 3 місяця з часу внесення відомостей до ЄРДР слідчому та прокурору не надходило.

Крім того вказує, що на цей час свідки сторони обвинувачення та потерпіла допитані, а тому ризик впливу на них вже відпав.

Також зазначає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень нічим не підтверджується, ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України не судимий, останній раз він притягувався до кримінальної відповідальності багато років тому.

Вказує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, що свідчить про можливість обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу, вказав, що обвинувачення необґрунтоване, оскільки лікар та експертиза вказують на відсутність проникнення в тіло потерпілої. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 з моменту першого допиту протягом 3 місяців не переховувався та впливати на свідків не має сенсу, оскільки вони вже допитані.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану його захисником апеляційну скаргу без доповнень.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що на цей час вже зафіксовані факти впливу сторони захисту на потерпілу, її матір вимагає від неї відмовитися надавати показання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слід вказати, що він і досі продовжує існувати та не зменшився, оскільки як випливає із обвинувального акту, неповнолітня потерпіла та її матір, яка є її законним представником у даному кримінальному провадженні разом з ОСОБА_7 мешкали за адресою його проживання, матір потерпілої є його дружиною, у зв`язку із чим останній може незаконно на них впливати шляхом вмовлянь або залякування, погроз з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Відтак, апеляційний суд вважає доведеним ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та незаконно впливати на малолітню потерпілу та законного представника потерпілої.

З приводу доводів, які фактично зводяться до тверджень щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, то слід зазначити, що апеляційний суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які суд повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Крім того, ст. 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених від час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду першої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Таким чином, доводи щодо необґрунтованості обвинувачення, не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом під час перевірки ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

Доводи про те, що ОСОБА_7 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий та має постійне місце проживання, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4