Провадження №11-кп/801/1016/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 9 червня 2023 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, -

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні за відсутності на те правових підстав.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати строк давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що не застосувавши строк давності виконання вироку, суд піддав його дискримінації в користуванні правом, передбаченим законодавством і Конституцією України та не виконав приписи Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 про те, що є неприпустимим застосування заходів примусу за межами термінів, визначених відповідними кримінально-правовими нормами, що рівнозначно покаранню без закону всупереч забороні, встановленій ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також зазначає, що мало місце порушення його права на захист, оскільки допомога захисника ОСОБА_8 носила символічний характер та не була кваліфікованою ефективною правничою допомогою.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Вироком Київського міського суду від 27.12.1999 ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України, до остаточного покарання у виді смертної кари шляхом розстрілу. 08.06.2000 ухвалою Верховного Суду України зазначений вирок змінено, призначене ОСОБА_7 за п.п. «ж», «з» ст. 93 КК України покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України (в редакції 1960 року) остаточно ОСОБА_7 визначено довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.

Згідно п.4 ч.1 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року зі змінами), обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано протягом 10 років, рахуючи з дня набрання вироком законної сили, при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до закінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі замінюється позбавленням волі на певний строк.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років.

Відповідно до ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим. Правовою підставою для його виконання є, зокрема, вирок - одна з процесуальних форм судового рішення.

Статтею 403 КПК України (1960 року) передбачено, що вирок, який набрав законної сили є обов`язковим для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України (2012 року) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

В статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Згідно з ч. ч. 1, 4 статті 401 КПК України 1960 року вирок набирає законної сили після закінчення строку на касаційне оскарження та внесення касаційного подання, якщо його не було оскаржено чи на нього не було внесено подання. В разі подачі касаційної скарги чи внесення касаційного подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи касаційною інстанцією. Обвинувальний вирок виконується після набрання ним законної сили.

Висновки суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування строків давності є обґрунтованими, тому колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає.

Статті 49 КК України 1960 року та 80 КК України 2001 року застосовуються в разі якщо обвинувальний вирок не виконується, а як вбачається з матеріалів справи, зазначений вирок набув законної сили після його перегляду судом касаційної інстанції: ухвалою Верховного Суду України від 08.06.2000, якою вирок щодо ОСОБА_7 був змінений, призначене покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. З моменту набрання вироком чинності він почав виконуватись.

Як зазначив в ухвалі суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, положення закону, що стосуються звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності обвинувального вироку, застосовуються лише у випадках незвернення обвинувального вироку суду до виконання, який набрав законної сили з підстав, які не залежали від волі засудженої особи.

Наведені у клопотанні засудженого аргументи з приводу того, що вирок є виконаний після відбуття покарання, а відбування покарання є процесом виконання, тобто незавершеною дією не заслуговують на увагу.

Посилання ОСОБА_7 на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 є недоречними, оскільки її висновки стосуються звільнення особи від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.

Також колегія суддів не вбачає підстав для визнання порушень права на захист засудженого, оскільки призначений засудженому судом першої інстанції захисник ОСОБА_8 належно виконував свої обов`язки, крім того, засуджений ОСОБА_7 не клопотав про заміну захисника в ході розгляду судового провадження як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 9 червня 2023 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України в редакції 1960 року та ст. 152 КВК України у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4