Дата документу 07.02.2024 Справа№ 320/8535/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/8535/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянула 7 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новий Буг Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.07.2003 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з випробувальним строком 2 роки;

- 07.06.2004 року Ленінським районним судом м. Миколаїв за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. Звільнений з Білозірської виправної колонії Херсонської області 22.01.2008 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 26.05.2009 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробувальним строком 2 роки 6 місяців;

- 19.08.2009 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Звільнений 07.07.2015 року з Казанківської виправної колонії Миколаївської області у зв`язку з відбуттям строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

26.09.2017 року приблизно о 22 годині 40 хвилин, знаходячись біля будинку № 18/2 по вулиці Інтеркультурній в місті Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , підняв з землі фрагмент розбитої скляної пляшки у вигляді декількох стирчатих із нього гострих уламків скла та погрожуючи ним як зброєю, здійснив напад на потерпілого та намагався нанести йому удари, тобто застосувати насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , яке останній сприйняв як реальну загрозу його життю та здоров`ю, та, рятуючись, став тікати від нападника, покинувши своє майно на місці вчинення злочину. Одразу після цього, ОСОБА_8 заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме:

- чашкою чорною керамічною, з малюнком золотистого кольору з металевим блиском, вартістю 1097 гривень;

- капцями пляжними гумовими синьо-зеленого кольору, вартістю 100 гривень;

- футболкою біло-синього кольору трикотажною (з малюнком у вигляді плям), вартістю 70 гривень;

- Вluetooth-гарнітурою «Nokia», в корпусі чорного кольору, вартістю 200 гривень;

- зарядним пристроєм «Apple», в корпусі білого кольору, вартістю 200 гривень;

- шарфом вовняним, коричневого кольору, вартістю 150 гривень;

- штанами шкіряними, чорного кольору, вартістю 300 гривень;

- штанами бавовняними, чорного кольору, вартістю 300 гривень;

- штанами, сірого кольору бавовняними, вартістю 250 гривень;

- кофтою з капюшоном трикотажною, синього кольору, вартістю 350 гривень;

- кофтою червоно-сірого кольору трикотажною, вартістю 250 гривень;

- жилетом бавовняним, синього кольору, вартістю 150 гривень;

- шапкою вовняною, синього кольору, вартістю 50 гривень;

- футболкою з коміром трикотажною, жовтого кольору, вартістю 70 гривень;

- шортами бавовняними, зеленого кольору, вартістю 100 гривень;

- шортами бавовняними, синього кольору, вартістю 150 гривень;

- брюками бавовняними, синього кольору, з синім ременем, вартістю 250 гривень;

- кофтою трикотажною в сіру та синю смугу, вартістю 200 гривень;

- сорочкою з коротким рукавом, чорного кольору синтетичною, вартістю 150 гривень;

- сорочкою, білого кольору, бавовняною з коротким рукавом, вартістю 150 гривень;

- брюками, чорного кольору, бавовняними, вартістю 300 гривень;

- кофтою, чорного кольору трикотажною з малюнком вовка, вартістю 250 гривень;

- футболкою жовто-зеленого кольору трикотажною, з малюнком брюк, вартістю 80 гривень;

- зв`язкою з 4 металевих дверних ключів на 1 металевому кільці, що не являє для потерпілого матеріальної цінності;

- полімерною текою з документами на аркушах формату А-4, що не являє для потерпілого матеріальної цінності, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 5167 гривень.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року:

ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 2 (два) роки іспитового строку.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасовано та звільнено ОСОБА_8 з-під варти в залі суду негайно.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 час знаходження під вартою, а саме: з 27.09.2017 року по 11.12.2017 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання з випробуванням недостатньо враховано суспільну небезпеку та особу обвинуваченого. Як вбачається з матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та звільнений 07.07.2015 року з Казанківської виправної колонії у зв`язку з відбуттям строку покарання. Після чого, будучи особою, судимість у якої не знята та не погашена, у нічній час в стані алкогольного сп`яніння з застосуванням фрагменту розбитої скляної пляшки скоїв напад на потерпілого та заволодів його майном. Сукупність наведених обставин свідчить, що призначене ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням не відповідає тяжкості та суспільній небезпеці вчиненого кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вважав її обґрунтованою та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити. Зазначив, що застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного злочину. Також звернув увагу на те, що на теперішній час обвинувачений перебуває під вартою за підозрою у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор». Проте, обвинувачений відмовився отримувати пам`ятку про права та обов`язки та відповідати на запитання суду, а також висловлювати своє відношення до апеляційної скарги прокурора.

Крім того, від ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на електронну адресу апеляційного суду надійшли акти про відмову обвинуваченого ОСОБА_8 отримувати кореспонденцію.

Під час апеляційного розгляду представник ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» підтвердив належну якість зв`язку, вказав про просте небажання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідати на поставлені запитання.

Головуючим були зачитані ОСОБА_8 його права та обов`язки, обвинувачений, не бажаючи висловлювати власну позицію щодо апеляційної скарги та відповідати на запитання, але, при цьому, скористався своїм правом виступу з останнім словом.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_10 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах, оцінених судом.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 404 КПК України переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнено останнього від відбування покарання з випробуванням.

Перевіряючи доводи прокурора про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх слушними та враховує наступне.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, в межах санкції даної норми, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного.

При цьому, відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та відсутність заподіяної шкоди, а обставиною, що обтяжує покарання відповідно до положень ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Взявши до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, однак щиросердно дієво розкаявся у скоєному, своїми правдивими і послідовними показаннями сприяв встановленню істини у справі, за місцем проживання характеризується задовільно, а також думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, викрадене майно було повернуте в повному обсязі та без пошкоджень, місцевий суд вважав можливим звільнити обвинувачуваного ОСОБА_8 від покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 КК України, що, на думку місцевого суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що судом першої інстанції не в достатній мірі врахований ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення, що у сукупності із наявністю судимостей за аналогічні кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_8 відбував покарання реально, наявністю обтяжуючої покарання обставини, та всупереч вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, без достатніх підстав застосував до обвинуваченого положення ст.ст. 75, 76 КК України, чим безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Між тим, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Колегія суддів вважає, що наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого, у даному конкретному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Так, судом першої інстанції не надано належної оцінки встановленим судом конкретним обставинам події, способу та характеру вчинення кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а також наявності у обвинуваченого не знятих та не погашених у встановленому законом порядку судимостей. Надана характеристика на обвинуваченого з місця проживання є посередньою та не засвідчує позитивних даних щодо особистості ОСОБА_8 .

Також слід відмітити, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 тривалий час перебуває на розгляді в апеляційному суді, а саме з 2017 року, обвинувачений систематично не з`являвся в судові засідання, внаслідок чого неодноразово оголошувався у розшук.

На теперішній час ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та останньому у рамках іншого провадження обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вищенаведені обставини, які існують у рамках даного кримінального провадження дають об`єктивні підстави для висновку про усталену протиправну поведінку обвинуваченого, засвідчують небажання останнього стати на шлях виправлення та неможливість виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, реальне відбування обвинуваченим покарання за попереднім вироком позитивно не вплинуло на ОСОБА_8 та не спонукало останнього піддати критиці власну протиправну поведінку і стати на шлях виправлення.

Отже, звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

Також, судова колегія звертає увагу, що до обвинуваченого раніше вже застосовувався інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, проте це не дало позитивних результатів, що вказує на неефективність застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

У зв`язку з цим, на переконання колегії суддів, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок місцевого суду в частині застосування ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню, на підставі ч. 2 ст. 409, ст.ст. 413, 414 КПК України, з постановленням у відповідності до положень ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким обвинувачений має відбувати реальне покарання у розмірі, запропонованому прокурором.

Таке покарання відповідатиме вимогам ст. 50, 65 КК України, буде необхідним, справедливим та достатнім, і сприятиме виправленню обвинуваченого, попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню.

Щодо поданих матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_11 заперечень на апеляційну скаргу прокурора (т. 1 а.п. 79), колегія суддів зауважує, що мати обвинуваченого не є стороною кримінального провадження в розумінні п. 19 ст. 3 КПК України, а тому не відноситься до кола осіб, які відповідно до вимог ст.ст. 402, 393 КПК України мають право подавати, зокрема заперечення на апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року відносно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін перебування під вартою з 27 вересня 2017 року по 11 грудня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4