Справа № 202/2898/22
Провадження № 1-кп/177/85/24
У Х В А Л А

13 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт в об`єднаних кримінальних провадженнях №0000257 від 06.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28. ч.2 ст. 310 КК України та №0000659 від 21.09.2020 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч.2 ст. 310 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_17 ,

захисників: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ;

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали вищевказаного об`єднаного кримінального провадження, відомості про які внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000257 від 06.06.2022 та №0000659 від 21.09.2020.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22.11.2023 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів тобто до 04.03.2024.

В судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилається на ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, вказуючи на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 .

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного ОСОБА_3 , яке надійшло на адресу суду 12.02.2024, обґрунтовано тим, що обвинуваченому інкримінуються вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, він може переховуватися від суду, що підтверджується тим, що він за місцем реєстрації не мешкає, має нерухомість поза межами міста Кривого Рогу (право власності оформлено на членів сім`ї), не має офіційного місця роботи або навчання, не має міцних соціальних зв`язків, має фінансову спроможність змінити місце постійного мешкання, залишити межі міста Кривого Рогу та України з метою ухиленні від відповідальності. Також може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, оскільки як встановлено досудовим слідством, учасники злочинної організації тісно пов`язані між собою. Крім того, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, на думку сторони обвинувачення, був активним учасником злочинної організації, більше року систематично здійснював дії, спрямовані на досягнення заздалегідь розробленого плану щодо незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. Крім того, прокурор зазначив, що проведеними відносно ОСОБА_3 негласними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що останній постійно змінює засоби зв`язку та місця постійного мешкання, у зв`язку з чим 30.11.2021 року постановою прокурора оголошено у розшук, у зв`язку з його переховуванням від органу досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_18 заперечували проти задоволення клопотання.

09.02.2024 від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, яке обґрунтоване тим, що стороною обвинувачення не доведено як обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, так і будь-яких ризиків перешкоджання кримінальному провадженню. Натомість підстави для тримання під вартою зазначенні в клопотанні прокурора спростовуються наявністю постійного місця проживання у ОСОБА_3 , міцних соціальних зв`язків, позитивною характеристикою. ОСОБА_3 має намір працевлаштуватися, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які потребують коштів на утримання. Захисник вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Суд, розглянувши заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд враховує дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що обвинувачений на даний час не працює, отримав гарантійний лист ФОП ОСОБА_24 про працевлаштування, в офіційному шлюбі не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на утримання яких судовим рішенням 15.01.2024 стягнуті аліменти на користь їх матері ОСОБА_25 , раніше судимий, негативних характеристик не має, перебував у розшуку на підставі постанови прокурора від 30.11.2021, в цей же день члену його сім`ї ОСОБА_26 вручена підозра, за станом здоров`я тяжких хронічних захворювань не має.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні прокурор вказує на те, що ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_3 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду санкції інкримінованих йому кримінальних правопорушень передбачають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що свідчить про реальні спроби уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування від правоохоронних органів та суду.

Крім того, зважаючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, вчиненого у складі злочинної організації, як за ознакою ретельного планування, так і з розподіленням відповідних ролей, і ці обставини свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій останнього, суд вважає доведеним ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

В той же час суд критично відноситься до обставин, викладених в клопотанні прокурора про те, що обвинувачений тривалий час перебував у розшуку, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 був достеменний обізнаний про наявність підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, необхідність явки в зв`язку з цим до органів досудового слідства.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, слід зазначити, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази потерпілих та свідків, висновки експерта, а у разі необхідності його показання в судовому засіданні у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_3 , а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, впливати на вказаних осіб у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання та/або змінити свої показання у подальшому, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Суд також погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та має незняту та непогашену судимість.

Враховуючи, що у ході судового розгляду органом досудового розслідування у повному обсязі доведено обставини, визначені частиною 3 статті 199 КПК України, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_3 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 12.04.20243.

Щодо застосування альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Суд вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі не запобігає ризикам, визначеним в статті 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Вирішуючи питання про можливість визначення застави суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується, окрім іншого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.27 ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України за ознаками незаконного придбання, перевезення, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин, вчинені у складі злочинної організації.

Разом з тим, виходячи із фактичних обставин, викладених у клопотаннях сторони обвинувачення та сторони захисту, суд вважає, що достатніх доказів обізнаності ОСОБА_3 про вручення йому підозри та оголошення його у розшук у зв`язку з інкримінованими злочинами матеріали клопотання прокурора не містять. На даний час ОСОБА_3 має намір працевлаштуватися, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги.

З огляду на викладене, суд, задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає можливим визначити підозрюваному розмір застави, як того просила сторона захисту, однак у більшому розмірі ніж зазначено у клопотанні захисника.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 3 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В абзаці другому цієї ж частини ст. 182 КПК України зазначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Дослідивши матеріали клопотання щодо розміру застави, слідчий суддя з урахуванням майнового та соціального обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, доведених ризиків, приходить до висновку, що застава у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та вважає за необхідне визначити її розмір у 400 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 211 200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) грн 00 коп. Ця сума є значною та, на думку суду, цілком здатною забезпечити виконання належної процесуальної поведінки з боку обвинуваченого.

При цьому, в разі внесення обвинуваченим застави, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України - прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (перебуває) - м. Київ без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування) та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, та іншими обвинуваченими у вказаному кримінальному провадженні, а також з будь-якою особою, визначеною судом або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом; здати на зберігання до відповідних органів державної влади, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів про те, що ризики вчинення ОСОБА_3 дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки прокурором доведено, що зазначені обставини на цьому етапі кримінального провадження виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.1 ст.255, ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28. ч.2 ст. 310 КК України на строк 60 днів до 12 квітня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_3 суму застави у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 211 200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) грн 00 коп.., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області МФО 820172 р/р UA 0017442 в ГУДКСУ в м. Київ до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_3 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (перебуває) без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування) та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, та іншими обвинуваченими у вказаному кримінальному провадженні, а також з будь-якою особою, визначеною прокурором, судом або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених прокурором, судом;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_3 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом до суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку, належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про причини неявки обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення суд про зміну свого місця проживання або перебування.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самим обвинуваченим обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1