Справа №766/7378/23
н/п 1-кп/766/2210/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 року місто Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000163 від 25.01.2023, в рамках якого обвинувачується

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець місто Арциз, Одеської області, громадянин України, українець, який має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий 12.08.2021 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст.194; ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України - позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з іспитовим строком 3 (три) роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0000163 від 25.01.2023 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні, прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 строком на 60 діб.

Клопотання мотивовано тим, що встановлені в ході досудового слідства обставини, при обранні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3 , 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на час розгляду справи не перестали існувати.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, та просив його задовольнити із викладених у клопотанні підстав та на підставі поданих прокурором доказів в обґрунтування клопотання.

Сторона захисту вважала за необхідне у задоволенні клопотання відмовити, обравши відносно ОСОБА_3 запобіжний захід не пов`язаний із утриманням ід вартою.

Заслухавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши доводи клопотання та перевіривши їх наявними в розпорядженні суду матеріалами справи, приходжу до наступних висновків.

Так, за змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК якими суд керується в силу положень ч.3 ст.315 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству та, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Пунктом 9 рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 №1/0/2-22 визначено, що при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру). Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд розглядає клопотання прокурора в контексті наявності чи відсутності нових обставин, які могли би змінити підстави застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу порівняно з обставинами, які існують на теперішній час, а також з огляду на запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

При вирішенні питання суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він до затримання не мав постійного місця роботи; є особою раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів , що в свою чергу, на даній стадії кримінального провадження, може свідчити про те, що він буде переховуватись від суду, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Зазначені обставини свідчать про існування ризиків можливого переховування обвинуваченого від суду та продовження ним злочинної діяльності, та які є доведеними прокурором.

Крім того, судом враховується, що у зв`язку із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК України, не допитані потерпілі та свідки, тому на переконання суду не перестав існувати доведений прокурором перед судом ризик можливого здійснення обвинуваченим впливу на потерпілих та свідків задля викривлення, спотворення або зміни ними показів.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі може переховатися від суду та продовжити свою злочинну діяльність, здійснювати вплив на потерпілого та свідків, що було доведено прокурором в судовому засіданні.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_3 , який підозрюється у вчиненні ряду корисливих злочинів проти власності, при цьому під час відбування іспитового строку, за чинення тяжкого злочину проти власності, та те, що судом не допитані потерпілий, свідки та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_3 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Вирішуючи у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного із утриманням його під вартою, про що просила сторона захисту, суд також враховує те, що відносно нього застава вже була визначена судом, що не перешкоджає ОСОБА_3 скористатися вказаним альтернативним запобіжним заходом.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 183-184, 194, 331, 369-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.12.2023 року включно що не більше ніж 60 днів з моменту прийняття рішення.

Ухвала припиняє свою дію 16.12.2023 року.

Ухвала суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити у ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" (для виконання).

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів, а особою, що перебуває під вартою у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

СуддяОСОБА_1