Провадження № 1-кс/752/9108/23
У Х В А Л А

09 листопада 2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , подане в кримінальному провадженні №0001781, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.06.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023) та ч. 4 ст. 190КК України,про арешт майна,

встановив:

до слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у якому просить накласти арешт на банківську картку «Пумб» № НОМЕР_1 ; банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; пластикову картку без сім картки мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_3 ; мобільний телефон Sumsung сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з номером мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_6 , ноутбук «Леново» з номером штрихкоду 11S45N0361Z1ZX1C9BL86X.

Слідчий надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, зазначила, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про день, час та місце засідання повідомлявся належним чином, що не перешкоджає розгляду клопотання, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України.

Вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001781, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.06.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023) та ч. 4 ст. 190 КК України.

В обгрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, всупереч врегульованих законом суспільним відносинам у сфері власності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, для вчинення умисних злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном (грошовими коштами) шляхом обману, визначив для себе вчинення злочинів, як основне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування.

Предметом злочинного посягання ОСОБА_5 , визначив грошові кошти громадян, отримані під виглядом продажу неіснуючих автозапчастин за допомогою інтернет ресурсу «ОLX», «AvtoPro» та «Zapchast.com.ua».

Способом успішного досягнення та реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 визначив як вчинення шахрайських дій, шляхом обману громадян, попередньо розробивши при цьому детальний план своїх злочинних дій, спрямований на підбір потенційних клієнтів (покупців) та зацікавленість осіб в придбанні автозапчастин.

Під час досудового розслідування встановлено потерпілих, які зазнали матеріальної шкоди від дій ОСОБА_5 .

Також, оперативним шляхом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується номером телефону НОМЕР_6 з ІМЕІ НОМЕР_7 , який територіально постійно працює поряд з телефоном, який використовується для вчинення шахрайських дій з ІМЕІ НОМЕР_8 , в якому знаходиться сім-картка НОМЕР_9 .

Так, 15.09.2023 року було проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час обшуку вище вказаного приміщення виявлено та вилучено: Банківську картку «Пумб» № НОМЕР_1 ; Банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 ); Пластикову картку без сім картки мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_3 ; Мобільний телефон Sumsung сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з номером мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_6 , Ноутбук «Леново» з номером штрихкоду 11S45N0361Z1ZX1C9BL86X.

15.09.2023 року вищезазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

16.09.2023 ОСОБА_5 повідомлено підозру за ч. 3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023) та за ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, слідчий у клопотанні зазначає, що у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Відповідно до п.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, 15.09.2023 постановою старшого слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 банківську картку «Пумб» № НОМЕР_1 ; банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; пластикову картку без сім картки мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_3 ; мобільний телефон Sumsung сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з номером мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_6 , ноутбук «Леново» з номером штрихкоду 11S45N0361Z1ZX1C9BL86X, визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0001781.

Згідно з вимогами ч.ч. 10,11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого або прокурора.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Матеріали, додані до клопотання, обгрунтовано наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

При застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею враховано вимоги ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, а саме арешт на майно накладається з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Надані до суду матеріали клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що слідчим в клопотанні доведено, що з метою забезпечення речового доказу, у органу досудового розслідування виникла обґрунтована потреба у накладенні арешту, у зв`язку з чим клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись вмогами ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на банківську картку «Пумб» № НОМЕР_1 ;

-банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ;

- пластикову картку без сім картки мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон Sumsung сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з номером мобільного оператору «Лайфсел» НОМЕР_6 ;

- ноутбук «Леново» з номером штрихкоду 11S45N0361Z1ZX1C9BL86X.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1