Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5254/23
Провадження № 1-кп/332/406/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скелювате Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05-30 години 24.02.2022.

26.02.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 17 ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти у військовому званні «солдат».

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, солдат ОСОБА_6 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Солдат ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

07.04.2023, в умовах воєнного стану, солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин, самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану. З того часу солдат ОСОБА_6 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження органи командування, військового та цивільного управління не повідомляв до 12.08.2023, коли був затриманий співробітниками Державного бюро розслідувань.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав частково, суду пояснив, що він проходив військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Через сімейні обставини (дізнався від своєї матері, що його малолітній син ОСОБА_7 , який за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.02.2022 проживає з ним, почав заїкатись) та через переведення його до взводу, який виконував облаштування фортифікаційних споруд вирішив самовільно залишити місце несення служби. З цих підстав 6 квітня поточного року він разом із військовослужбовцем ОСОБА_8 на власному автомобілі виїхав у бік дому, звідки не повернувся в розташування військової частини. ОСОБА_6 не заперечував той факт, що йому телефонували представники військової частини, просили повернутись, однак він цього не зробив.

За клопотанням сторони обвинувачення в судовому засіданні досліджені наступні докази, які на думку прокурора свідчать про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000152 від 01.06.2023 із правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 408 КК України відносно ОСОБА_6 (Т. 1, а.с. 56);

-доручення керівника другого слідчого відділу ТУ ДБР ОСОБА_9 від 09.06.2023 про проведення досудового розслідування (Т. 1, а.с. 57);

-постанова керівника другого слідчого відділу ТУ ДБР ОСОБА_9 від 09.06.2023 про здійснення досудового розслідування слідчою групою (Т. 1, а.с. 58-59);

-постанова керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 від 01.06.2023 про визначення підслідності кримінального правопорушення та направлення кримінального провадження за підслідністю (Т. 1, а.с. 61-62);

-постанова керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 від 01.06.2023 про визначення групи прокурорів (Т. 1, а.с. 63);

-рапорт прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 про виявлення кримінального правопорушення (Т. 1, а.с. 64);

-матеріали службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення частини кулеметником 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти солдатом ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 65-89).

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні досліджені наступні докази:

-належним чином завірена копія довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2023 про безпосередню участь солдата ОСОБА_6 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (Т. 1, а.с. 125);

-довідка військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 про доходи солдата ОСОБА_6 (Т. 1, а.с. 127);

-відповідь військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2023 на адвокатський запит про те, що ОСОБА_6 у березні 2023 року звертався до помічника командира батальйону з правової роботи з приводу отримання консультації про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю малолітньої дитини на утриманні. До командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби ОСОБА_6 не звертався (Т. 1, а.с. 126).

Допитаний в якості свідка заступник командира військової частини НОМЕР_1 з питань морально-психологічного забезпечення ОСОБА_12 пояснив суду, що 07.04.2023 під час перевірки особового складу було виявлено відсутність військовослужбовця ОСОБА_6 за місцем несення служби. Проведеною службовою перевіркою встановлено самовільне залишення місце несення служби ОСОБА_6 . Військовослужбовець перебував на належному фінансовому, матеріальному та харчовому забезпеченні. Фактів позастатутних засобів впливу по відношенню до ОСОБА_6 не виявлено. З рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами до керівництва військової частини ОСОБА_6 не звертався.

Допитаний в якості свідка заступник командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 з питань морально-психологічного забезпечення ОСОБА_13 дав аналогічні покази. Додав, що під час проведення службового розслідування за фактом відсутності за місцем несення служби ОСОБА_6 він телефонував останньому, просив повернутись. ОСОБА_6 повідомив, що поїхав вирішувати побутові справи. Він особисто 9 чи 10 квітня поточного року виїжджав за місцем проживання ОСОБА_6 , спілкувався з його братом, який повідомив, що не знає місцезнаходження ОСОБА_6 . На запитання захисника свідок підтвердив що у березні 2023 року з фінансового забезпечення ОСОБА_6 був утриманий штраф у розмірі 17 000,00 грн, призначений ОСОБА_6 постановою суду від 15.03.2023, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. З рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами до керівництва військової частини ОСОБА_6 не звертався. Зі слів ОСОБА_6 свідок знав, що він є опікуном своєї малолітньої дитини, документів на підтвердження цього факту не бачив. Крім того свідок зазначив, що у поточному році ОСОБА_6 давалась відпустка за сімейними обставинами, нібито для збору відповідних документів.

Допитаний в якості свідка позаштатний помічник командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 дав аналогічні покази показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Додав, що у березні 2023 року до нього звертався військовослужбовець ОСОБА_6 з питань звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Він роз`яснив ОСОБА_6 який пакет документів він мусить надати до свого рапорту для проведення відповідної перевірки. Через три доби після цього дізнався, що відносно ОСОБА_6 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Фактів позастатутних засобів впливу по відношенню до ОСОБА_6 не виявлено. З рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами до керівництва військової частини ОСОБА_6 не звертався.

Проаналізувавши докази по справі у сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими одне одного та винність ОСОБА_6 у скоєнні злочину за викладених у вироку обставинах. До показань обвинуваченого в частині виправдання та обґрунтування причин самовільного залишення місця несення служби суд відноситься критично, позицію ОСОБА_6 суд розцінює як обрану ним з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин. Отримавши роз`яснення від керівництва військової частини щодо збору необхідних документів для вирішення питання для його звільнення на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_6 замість їх збору, вчиняє адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, за що постановою суду від 15.03. 2023 притягається до адміністративної відповідальності, а у подальшому самовільно залишає місце розташування військової частини, ігноруючи вимоги представників військової частини добровільно повернутись.

Суд приймає як належні докази показання свідків, оскільки їх покази були послідовними, логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує:

-ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином;

-дані про особу обвинуваченого, який: раніше не судимий; під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, згідно службової та медичної характеристик солдат ОСОБА_6 зарекомендував себе посередньо, схильний до вживання алкогольних напоїв; згідно постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП; згідно ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.02.2022, постійним місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено місце проживання його батька - ОСОБА_6 ;

-обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнає його приймання участі у відсічі збройної агресії рф проти України;

-обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Як випливає зі змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про доцільність та необхідність призначення покарання обвинуваченому у межах санкції інкримінованої статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Законодавцем заборонено застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України до осіб, засуджених за ст. 408 КК України.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання - з 12.08.2023.

До набрання вироком чинності, залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1