Справа № 463/1971/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/872/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

з участю: прокурора ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача - ОСОБА_12 ,

встановила:

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 та клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 .

На підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002343 від 16.07.2014 року - закрито.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_13 - залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілій ОСОБА_14 та її представникам їхнє право на звернення з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

На вказану ухвалу суду захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, у якій просять змінити оскаржувану ухвалу, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на встановлення вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.1 ст.140 КК України та вважати обставини, викладені в оскаржуваній ухвалі такими, що інкриміновані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування. У решті ухвалу суду просять залишити без змін.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог захисники покликаються, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою в своїй мотивувальній частині через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказують, що зміст ухвали суперечить ст.6 п.2 Конвенції захисту прав людини («Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку»), висновкам ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України», положенням ст.62 Конституції України («Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду»).

Покликаються, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки встановлення винуватості обвинуваченого може бути виключно шляхом постановлення обвинувального вироку.

Захисники наголошують, що в оскаржуваній ухвалі зазначені, як встановлені судом, обставини вчинення кримінальних правопорушень так, як вони викладені у обвинувальному акті. Суд в оскаржуваній ухвалі ствердно зазначає у чому полягав інкримінований злочин і повністю копіює обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Вважають необґрунтованими обставини інкримінованих діянь, які суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, вважав встановленими.

Вказують, що для дослідження під час розгляду справи було долучено висновок комісійної судово-медичної експертизи № 154 від 04.12.2015р., висновок комісійної судово-медичної експертизи №470/15 від 11.11.2016р., висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи №16/18 від 30.01.2018р., висновок судово-медичної експертизи гістологічних препаратів №60 від 21.09.2016р., між якими містяться суперечності, у тому числі і в межах одного й того ж висновку.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04.05.2022р. було задоволено клопотання сторони захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи, зокрема, з огляду на повідомленні суду експертом ОСОБА_15 суперечливих висновків щодо одних і тих самих обставин, встановлення нових обставин та даних під час допиту потерпілої, свідків, експертів у судовому засіданні, тощо. Однак вказана експертиза проведена не була через неявку залучених експертною установою експертів, а у задоволенні повторного клопотання про призначення вказаної експертизи суд відмовив, незважаючи на те, що з наявних експертиз чітко не вбачається, який саме пункт і якого нормативного акту у сфері охорони здоров`я на підставі і в порядку яких надається медична допомога було порушено обвинуваченими, не обґрунтовано прямий причино-наслідковий зв`язок, не враховано в наявних висновках експертизи нових обставин з`ясованих в ході судового розгляду, які могли б змінити висновки судово-медичних експертиз.

Покликаються, що встановити об`єктивну істину у даній справі за відсутності експертного висновку щодо питань поставлених стороною захисту у раніше поданих клопотаннях не видається можливим, а тому обвинувачені вважали за необхідне скористатись своїм правом на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Наголошують, що оскаржуваною ухвалою було порушено найважливішу з конституційних норм та водночас загальних засад кримінального провадження - презумпцію невинуватості, оскільки лише в разі ухвалення обвинувального вироку можна стверджувати про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. В даному ж випадку в зв`язку зі спливом строків давності винесення такого вироку унеможливилось, а оскаржуваною ухвалою суд встановив винуватість не у відповідності до закону.

Захисники стверджують, що суд не врахував положення п.1 ч.2 ст. 284, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288, 370 КПК України, ст. 49 КК України, оскільки оскаржуваною ухвалою суд по суті зазначив як встановлені судом інкриміновані діяння правопорушень та навів відповідні висновки в своєму судовому рішенні, незважаючи на встановлені судом першої інстанції суперечності та розбіжності між висновками експертиз, а також попри неврахування нових обставин під час судового розгляду справи, які були упущені попередніми експертами під час проведення експертизи, що на думку цього ж суду, мають вагоме значення для правильного вирішення вказаної справи.

Акцентують, що оцінка вини особи за пред`явленим обвинуваченням можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення за наслідками судового розгляду, водночас мотивувальна частина оскаржуваної ухвали містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а тому ухвала суду в цій частині підлягає зміні, оскільки відповідно до ст.374 КПК України винуватість особи встановлюється тільки обвинувальним вироком. Виходячи із змісту ч.1 ст. 62 Конституції України, особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину лише обвинувальним вироком суду, а в даному випадку кримінальне провадження підлягає закриттю ухвалою суду.

В заперечення на апеляційну скаргу представник потерпілої - адвокат ОСОБА_11 покликається на необґрунтованість поданої стороною захисту апеляційної скарги та просить залишити таку без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки така є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вказує, що подана апеляційна скарга не містить чіткої нормативної підстави для скасування ухвали. Звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 44 КК України передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених цим Кодексом.

Заперечує твердження апелянтів про порушення судом при винесенні ухвали презумпції невинуватості обвинувачених, адже заявлені клопотання, з якими погодились обвинувачені, та підстава звільнення вже закладає факт вчинення особою кримінального правопорушення. Обвинувачені самостійно наполягали на задоволенні клопотань про звільнення їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, що є нереабілітуючою підставою, та не прагнули усунути сумніви щодо своєї невинуватості.

Покликається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018р. (справа № 398/571/15-ц), згідно якого звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності с нереабілітуючими.

Також покликається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2021р. (справа № 584/800/20), згідно якого нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Представник потерпілого не вбачає жодних порушень у діях суду щодо відмови у проведенні чергової експертизи, та не вбачає таку відмову безпідставною.

При апеляційному розгляді справи захисники, обвинувачені та представник цивільного відповідача підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор, представник потерпілої заперечили апеляційні вимоги сторони захисту, з огляду на безпідставність таких, та просили залишити без змін оскаржуване рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про звільнення на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття щодо них кримінального провадження по суті в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту просить змінити оскаржувану ухвалу, а саме виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на встановлення вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.1 ст.140 КК України та вважати обставини, викладені в оскаржуваній ухвалі такими, що інкриміновані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, у випадку встановлення судом підстав для задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд, приймаючи відповідне рішення, не досліджує надані докази та не вирішує питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченої особи, а відтак у такому рішенні не може бути констатовано факт вчинення особою кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів справи на розгляді Личаківського районного суду м. Львова перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0002343 від 16.07.2014 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

10.07.2023р. обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник подали до суду першої інстанції клопотання, у якому просили закрити кримінальне провадження за № 0002343 від 16.07.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (т.5 а.с. 245-246).

11.07.2023р. обвинувачена ОСОБА_8 також подала до суду першої інстанції клопотання, у якому просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження за № 0002343 від 16.07.2014 року в частині її обвинувачення за ч. 1 ст. 140 КК України (т.6 а.с. 1-10).

Місцевий суд, встановивши наявність підстав для звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, правильно задоволив подані клопотання, звільнив обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрив кримінальне провадження про їх обвинувачення за ч. 1 ст. 140 КК України.

Однак, згідно мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суд, викладаючи обвинувачення, висунуте ОСОБА_9 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування фактично ствердив про вину ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, оскільки у своєму рішенні окремо щодо кожної з обвинувачених ствердно зазначив, що - «Вказаний злочин полягав у тому, що …..».

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту, що зміст оскаржуваної ухвали суперечить положенням ст.62 Конституції України («Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду») та ст.6 п.2 Конвенції захисту прав людини («Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку»).

Отже, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що вимога сторони захисту про виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали покликання на встановлення вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, є обґрунтованою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу.

Ураховуючи наведене, оскаржувану ухвалу слід змінити шляхом виключення з її мотивувальної частини покликання на встановлення вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, вважаючи дії, зазначені в мотивувальній частині ухвали, такими, що інкримінуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року покликання на встановлення вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Вважати дії, зазначені в мотивувальній частині ухвали, такими, що інкримінуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: