Справа № 624/241/23
провадження № 1-кп/624/42/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кегичівка, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бесарабівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти територіальної оборони Регіонального управління сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого: 1) 09.06.2010 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 2) 10.05.2011 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст 70, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 07.04.2014 звільненого умовно-достроково відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харків від 23.03.2014, на невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 19 днів, 3) 03.05.2017 Сахновщинським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення: прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5

- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 03.03.2023 близько 01:00 години, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, під час конфлікту, руками штовхнув ОСОБА_6 внаслідок чого остання впала на підлогу, після чого взявши до рук дерев`яний стілець, наніс декілька ударів ОСОБА_6 по голові та рукам. Через декілька хвилин, після того як ОСОБА_6 підвелася, ОСОБА_3 , продовжуючи свої дії спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та умисно наніс один удар рукою стиснутою в кулак в грудну клітину. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 умисно спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки, відкритий вивих нігтьової фаланги 5 пальця правої кисті з послідуючою ампутацією нігтьової фаланги, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя, згідно п.п. 2.2.1 в, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995; рани в правих лобній та тім`яній ділянках з накладенням швів, синець правого плеча з ущільненням підлеглих м`яких тканин, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно п.п. 2.3.2 а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995; та синці обличчя, грудної клітини, 1 пальця правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно п.п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995.

Ці дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе визнав повністю, розкаявся, підтвердив, що вчинив інкримінований йому злочин при вищезазначених обставинах. Цивільний позов визнав.

Представник потерпілої в судовому засіданні підтвердив обставини вчиненого злочину. Цивільний позов підтримав.

Потерпіла подала заяву про те, що, у зв`язку з перебуванням за межами Харківської області (на території Західної України), відсутністю власних технічних транспортних засобів та через небезпеку для життя просить проводити розгляд справи без її участі за участю її представника. Цивільний позов у кримінальному провадженні підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 завдану моральну шкоду, вчиненням кримінальним правопорушенням, в розмірі 50000 гривень. Щодо призначення покарання покладається на вирішення суду.

Визнавальні свідчення обвинуваченого суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 1 ст. 122, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до нетяжкого злочину.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він є раніше засудженим судимість не знята та не погашена, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, військовозобов`язаний, перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, за місцем проживання характеризується негативно.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до вимог п. 1, п. 6, п. 6-1, п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому є вчинення кримінального правопорушення щодо своєї матері, яка також є особою похилого віку, у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Із врахуванням вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, які впливають на призначення покарання, обставин скоєння злочину та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про, відсутність підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді виправних робіт та обмеженням волі, а вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначити покарання у виді позбавлення волі, в його максимальному розмірі визначеному санкцією ч. 1 ст. 122 КК України. Разом з тим суд приходить до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України, а саме звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та покладення на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення. Суд призначає покарання про яке просив прокурор.

На думку суду це покарання є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

Позов обґрунтований тим, що спричинення їй обвинуваченим середньої тяжкості тілесних ушкоджень непоправно відзначилося на її фізичному, душевному стані, благополуччі, повсякденному житті, призвело до виникнення моральних та фізичних страждань, у неї порушився сон, виникли стійка втома, стурбованість, негативні нав`язливі думки, що гальмують її соціальну активність. У зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, зухвалої поведінки обвинуваченого як під час скоєння злочину так і після того, потерпіла перебуває у стані постійного відчуття нестерпного глибокого душевного болю, що призвело до значного погіршення морального та фізичного здоров`я.

Розглядаючи цивільний позов потерпілої, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5,7 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Судовим розглядом доведено, що вчиненим кримінальним правопорушенням обвинувачений спричинив моральну шкоду потерпілій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Відповідно до Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року (з наступними доповненнями та змінами) моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб.

Обвинувачений, цивільний відповідач, ОСОБА_3 у судовому засіданні цивільний позов визнав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підстав для відмови у його прийнятті судом не вбачається.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення цивільного позову.

В цьому кримінальному провадженні ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 06.03.2023 був накладений арешт на речові докази, які були вилучені в ході огляду місця події 04.03.2023, а саме: 1) дерев`яний стілець (табуретка), без однієї ніжки, розмір верхньої частини стільця складає 24*24 см, висота 24 см, який належить ОСОБА_6 ; 2) дерев`яна ніжка від зазначеного стільця, яка належить ОСОБА_6 . Місцем зберігання цих речей визнано СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

В зв`язку з тим, що провадження у кримінальному провадженні закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_3 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та піддати його покаранню у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: дерев`яний стілець (табуретка), без однієї ніжки, розмір верхньої частини стільця складає 24*24 см, висота 24 см та дерев`яну ніжку від зазначеного стільця, які зберігаються в СПД №1 ВП №1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області - знищити.

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, представнику потерпілого та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1