Справа № 299/3192/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04.01.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисниці, адвокатки ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/620/23, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця, адвокатка ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приборжавське Іршавського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого (востаннє 16 грудня 2020 року вироком Тячівського районного суду Закарпатської області за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України),

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано частину невідбутого покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року, - у виді позбавлення волі строком на один місяць й остаточно до відбуття призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Вироком ухвалено речові докази: - оптичний диск формату "СD-R", - залишити при матеріалах судового провадження; грошові кошти в сумі 149 гривень, - передати власнику потерпілій ОСОБА_8 .

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, будучи раніше засудженим вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, а повторно скоїв кримінальне правопорушення за таких обставин.

16 травня 2021 року, приблизно о 16 годині 37 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні кафе-бару «RELAX», що за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , впевнившись у відсутності власника та сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з особистих корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, підійшов до торгівельного прилавку вказаного кафе-бару, звідки із полиці прилавку, таємно викрав грошові кошти в сумі 400 гривень, і з викраденим зник з місця події в невідомому напрямку, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вище вказану суму.

Цими діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати. Вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. На переконання апелянта, вирок суду ґрунтується на припущеннях та доказах сумнівного характеру, зокрема судом взято до уваги відеозапис та покази свідків, які не можна вважати належними та достовірними доказами. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, виправдувальний вирок.

В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком, просить його скасувати. Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції її підзахисний вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що крадіжки не вчиняв, та заперечував обставини обвинувачення. При призначенні покарання ОСОБА_6 просив врахувати стан його здоров`я та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Звертає увагу на те, що місцевий суд не врахував той факт, що на відеозаписі, який міститься у матеріалах кримінального провадження відсутній фрагмент, де зафіксовано обличчя особи, при цьому, свідки події у судове засідання не з`явились. Апелянтка вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, що не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам кримінального правопорушення. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Апеляційний розгляд проводиться за відсутності потерпілої ОСОБА_8 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд апеляційних скарг за відсутності потерпілої береться до уваги те, що повідомлення про час та місце апеляційного розгляду їй надіслано відповідно до вимог законодавства і потерпіла вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду кримінального провадження; клопотань чи заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг потерпіла не подавала; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки потерпілої на розгляд кримінального провадження; прокурор та сторона захисту не заперечували щодо розгляду апеляційних скарг без участі потерпілої; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці - адвокатки ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги; прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарги сторони захисту не має.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення колегія суддів відхиляє.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, які наведено у судовому рішенні.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_8 , наданих у суді першої інстанції, вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 вказала саме на особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який 16 травня 2021 року, знаходячись у приміщенні кафе-бару «RELAX» в смт. Королево, вул. Злагоди, 19, здійснив крадіжку грошей із каси прилавку. В той час потерпілої за прилавком не було, оскільки вона піднялась на другий поверх, а коли повернулась, то побачила ОСОБА_6 , який повторно зайшов до кафе та замовив алкогольні напої, після чого вона побачила, що в касі відсутні гроші. Потерпіла ОСОБА_8 одразу ж переглянула відео з камер спостереження і зрозуміла, що перед нею відвідувач, який перед цим викрав із каси під прилавком гроші. Потерпіла ОСОБА_8 також підтвердила, що обвинуваченого ОСОБА_6 впізнає по обличчю та зросту. Знаходячись у кафе під час розмови ОСОБА_6 пояснював, що гроші йому були потрібні для «випивки».

Із протоколу прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинене кримінального правопорушення, вбачається, що потерпіла повідомила про те, що 16.05.2021 приблизно о 17 годині 30 хвилин невідома особа, шляхом вільного доступу, знаходячись у приміщенні кафе-бару «RELAX» в смт. Королево, вул. Злагоди, 19, таємно викрала грошові кошти в сумі 400 гривень (а. к. п. 16 т. 1).

Протоколом огляду місця події від 16.05.2021, проведеного у період з 20 год 20 хв по 20 год 40 хв у приміщенні кафе-бару «RELAX», що знаходиться за адресою: смт. Королево, вул. Злагоди, 19, Берегівського району, підтверджено, що там знаходився ОСОБА_6 , який добровільно видав частину із викрадених ним грошей, які за наслідками огляду були вилучені (а. к. п. 13-15 т. 1).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.05.2021 за участю потерпілої ОСОБА_8 , вбачається, що потерпіла вказала на ОСОБА_6 , як на особу яка 16.05.2021 у приміщенні кафе-бару «RELAX» здійснила крадіжку належних потерпілій грошових коштів (а.к. п. 31-32 т. 1).

З відтвореного під час судового розгляду відеозапису з камери відео-спостереження, розташованої у приміщенні кафе-бару «RELAX», що за адресою: смт. Королево, вул. Злагоди, 19, вбачається, що на такому зафіксована сама подія та громадянин ОСОБА_6 у момент здійснення крадіжки грошей (а.к. п. 34-39 т. 1).

При оцінці вищенаведених показань потерпілої ОСОБА_8 , а також інших письмових і речових доказів, у тому числі відеозапису з місця події, на які суд посилається у вироку в підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів показання потерпілої вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що узгоджуються з іншими вищенаведеними доказами, та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При оцінці показань потерпілої ОСОБА_8 , колегія суддів бере до уваги те, що в кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази (дані) про те, що у потерпілої ОСОБА_8 були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 , і на такі сторона захисту не вказувала як під час розгляду справи у місцевому суді, так і в апеляційних скаргах та під час їх розгляду. Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, яке належало потерпілій ОСОБА_8 , вчиненому повторно, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а вирок суду ґрунтується на припущеннях та доказах сумнівного характеру, зокрема судом взято до уваги відеозапис та покази свідків, які не можна вважати належними та достовірними доказами, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, спростовуються наведеним вище, а відтак і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України кримінального правопорушення.

Із цих підстав, як безпідставні і такі, що не свідчать про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисниці про те, що під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що крадіжки не вчиняв, і заперечував обставини обвинувачення.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілої, а також наявні у матеріалах справи докази, обґрунтовано не взяв до уваги позицію сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що невизнання обвинуваченим своєї вини є способом захисту від пред`явленого обвинувачення, який обумовлений намаганням уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки позиція сторони захисту повністю спростовується дослідженими доказами, які не викликають сумнівів і в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення.

Із урахуванням наведеного вище, як такі, що не спростовують той факт, що саме обвинувачений ОСОБА_6 таємно викрав грошові кошти з каси прилавку кафе-бару, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги захисниці про те, що на відеозаписі, який міститься у матеріалах кримінального провадження відсутній фрагмент, де зафіксовано обличчя особи, при цьому, свідки події у судове засідання не з`явились.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про перебування у той момент, коли подія мала місце, будь-яких інших осіб у приміщенні кафе-бару. На таких осіб не вказувала сторона захисту як під час судового розгляду кримінального провадження, так і в апеляційному суді.

Тому, апеляційний суд вважає, що показання потерпілої, письмові та речові докази, у своїй сукупності свідчать про те, що мав місце факт викрадення обвинуваченим ОСОБА_6 майна у потерпілої ОСОБА_8 , у зв`язку з чим доводи сторони захисту про те, що наявні у справі докази не підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, відхиляються як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу України були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих його покарання обставин.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання судом першої інстанції взято те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; обставини вчинення злочину, у тому числі вчинення злочину під час іспитового строку; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не одружений, не працюючий, алкогольнозалежний, перебуває на обліку в лікаря-психіатра з діагнозом «Шизоафективний розлад», відповідно до висновку судово-психіатричного експерта не потребує застосування примусових заходів медичного характеру; обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано призначено обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 , згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року, засуджений за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вірно застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, так як кримінальне правопорушення вчинено під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду від 16 грудня 2020 року, а саме один місяць позбавлення волі, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Тому, доводи апеляційної скарги захисниці про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, що не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам кримінального правопорушення, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як безпідставні, необґрунтовані і такі, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання як за ч. 2 ст. 185 КК України, так і остаточного.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє вимоги апеляційної скарги захисниці, адвокатка ОСОБА_7 , про скасування вироку з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відхиляючи вказані вимоги, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянтка не посилається на будь-які підстави, передбачені ст. ст. 412, 415 КПК України, які б свідчили про необхідність скасування вироку з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що стороною захисту під час апеляційного розгляду кримінального провадження не заявлялось клопотань про дослідження доказів, результат дослідження яких спростовував би висновки суду першої інстанції чи свідчив би про істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Тому, апеляційні скарги сторони захисту, доводи яких є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягають, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Разом із тим, законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця, адвокатка ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 - у тому ж порядку та строк з часу отримання копії даної ухвали.

Судді: