КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/5320/22 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5933/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 рокув задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 відмовлено.

Задоволено клопотання прокурора.

Продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Строк дії ухвали визначено до 11.01.2024.

Обвинувачена та захисник, не погодившись з ухвалою суду, подали апеляційні скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі з доповненнями, просить скасувати ухвалу суду та змінити запобіжний захід на передачу на поруки ОСОБА_9 . Свої вимоги обвинувачена обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, постановленою з грубим порушенням вимог міжнародного права та чинного національного законодавства. Вважає, що її безпідставно звинувачують у тому, що на засіданні Генеральної Асамблеї ООН 28 лютого 2022 року, представник РФ при ООН процитував моніторинг неурядової правозахисної організації, яку вона очолює.

Суд не мав жодних правових підстав задовольняти клопотання прокурора, оскільки воно базується лише на припущеннях щодо нібито скоєних нею злочинів, про які ніде не заначено.

Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив їй у задоволенні клопотання про зміну їй запобіжного заходу на особисте зобов`язання. Крім того, обвинувачена вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора та продовжив їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Також вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а прокурором не надано жодних конкретних доказів щодо підтвердження їх існування.

Судом першої інстанції не враховано всі доводи та підстави зазначені у клопотанні обвинуваченої та захисника щодо зміни запобіжного заходу не обгрунтовуючи свою відмову.

Судом в порушення ст. 180 КПК України, взагалі не надано жодної правової оцінки особистому зобов`язанню відомому громадсько-політичному діячу, члену комісії при Президенті України з питань помилування, члену Міжнародної ради з охорони пам`яток та історичних місць, співзасновника Народного Руху України - ОСОБА_9 .

Зазначає, що суд першої інстанції призначає судові засідання раз в півтора - два місяця тільки для розгляду клопотань прокурора про продовження тримання її під вартою. Вважає, що суд навмисно затягує судовий процес, щоб спонукати її погодитись на обмін між Україною та РФ. Вказує, що суд вказав невірну інформацію щодо відсутності сталих соціальних зав`язків. Судом було вказано,що нібито її рідна сестра періодично перебуває за кордоном, а про інших членів сім`ї вона не повідомила суду. На спростування доводів суду зазначає, що її рідна сестра перед судовим засіданням знаходилась у залі суду, а потім чекала у коридорі, як для допиту в якості свідка. При цьому, її племінник відправляв їй посилки та особисто був присутнім на багатьох судових засіданнях. Тобто суду достовірно відомо про її міцні соціальні та сімейні зв`язки.

Такожне наданоправової оцінки висновку судово-психіатричного експерта від 07.04.2022 року, з якого вбачається, що обвинувачена є комунікабельною людиною, має лідерські якості, цілеспрямована, має високу самооцінку, прагне до соціальної самореалізаціїта має сімейні інтереси.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції на стадії судового процесу протягом більше півтора року тільки дослідив докази прокурора, однак робить висновок про можливість скоєння обвинуваченою нового злочину, що порушує її права. Вважає, що першочерговий запобіжний захід обирався незаконно. Прокурор не мав права розглядати клопотання слідчого СУ ГУ СБУ у м. Києві та Київської області, яка здійснювала досудове розслідування по кримінальному провадженні, що є істотним порушенням її основоположних прав, проте суд першої інстанції це проігнорував та посилаючись на першочергове обрання їй запобіжного заходу, його продовжив. Крім того, зазначає, що ані їй, ані її захиснику, якого не існувало до 20 березня 2022 року, клопотання про обрання запобіжного заходу не вручалось, чим було істотно порушено її законні права. При цьому розгляд даного клопотання відбувався без її участі та відповідно участі захисника, якого на той час взагалі не існувало, хоча вона вже була затримана 14.03.2022 року та їй було вручено підозру. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог КПК України, не надав правової оцінки істотним порушенням вимог чинного законодавства під час обрання їй першочергово запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановою заступника керівника Київської міської прокуратури від 16.03.2022 року, оскільки у березні 2022 року функціонував суд та слідчі судді розглядали усі клопотання органів досудового розслідування, проте їй обирав запобіжний захід, незаконно привласнюючи собі повноваження слідчого судді. Судом не враховано стан здоров`я обвинуваченої та надані стороною захисту медичні документи. Вважає, що суд безпідставно констатував, що обвинувачена не потребує медичного обстеження та лікування. Звертає увагу суду, що в період перебування обвинуваченої в слідчому ізоляторі, відповідно до медичного висновку № 888 від 07.08.2023 лікарями ізолятора виявлено 7 захворювань. Крім того, вказує й на те, що суд першої інстанції в оскарженій ухвалі не мав правових підстав для продовження їй запобіжного заходу посилатися на ч. 6 ст. 176 КПК України, оскільки, зміни щодо застосування запобіжного заходу до обвинувачених за ст. 109 - 114-1 у вигляді тримання під вартою введені законодавчим органом у квітні 2022 року, а їй був застосований запобіжний захід 16.03.2022 року, тобто до внесених змін, а зараз він тільки продовжується, а не застосовується. Також зазначає, що її незаконно обвинувачують у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції 2014 року), тобто до внесених змін до Кримінального Кодексу 03.03.2022 року, у зв`язку з агресією РФ проти України.

Зазначає, що обвинувачена вже рік та 9 місяців перебуває під вартою, має вік 67 років, клопотання прокурора є ідентичними, як і ухвали суду першої інстанції.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 до 11.01.2024 року включно без визначення розміру застави відмовити. Застосувати до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, такого як передача на поруки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У разі продовження строку тримання під вартою, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі в рамках п.2 ч.5 ст. 182 КПК України.

Окрім цього просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що зважаючи на ухвалу Київського апеляційного суду від 27.11.2023р., апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 повернуто апелянту у зв`язку з тим, що 13.11.2023 в судовому засіданні, на якому була присутня адвокат ОСОБА_7 було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, а тому зазначено, що останній день оскарження з урахуванням вихідних припадає на 20.11.2023, також зазначено, що не дивлячись на наявність поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження (повний текст оскаржуваної ухвали складено та оголошено 17.11.2023 обвинувачена та захисник не були присутні на оголошенні повного тексту ухвали), захисник подала свою апеляційну скаргу 21.11.2023 без клопотання про продовження строку на апеляційне оскарження. У зв`язку з чим, виконуючи зауваження суду викладені вказаній ухвалі, керуючись ч.1 ст. 117 КПК України просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Захисник ОСОБА_7 , свої вимоги обґрунтовує тим, що ризики, які наведенні в клопотанні прокурора, є надуманими, необґрунтованими та є такими, які не мають доказів. Вважає, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, щодо наявності ризику переховуватись, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_8 могла би ухилятись від суду, також відсутні відомості, що вона вчиняла якісь дії з метою переховування. Також не погоджується з висновком суду щодо відсутності в ОСОБА_8 сталих соціальних зав`язків. ОСОБА_8 має рідну сестру, яка постійно проживає в м. Києві. Зазначає, що донька ОСОБА_8 похована в м. Києві та крім неї більш немає кому дбати про її могилу, також ОСОБА_8 продовжує справу своєї доньки - це «Інститут правової політики та соціального захисту ім. Ірини Бережної», а саме є його головою. Звертає увагу суду, що діяльність Інституту передбачає роботу саме на території України, а тому будь-які ризики в цій частині є безпідставними та невмотивованими. ОСОБА_8 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має постійну роботу у м. Києві.

Не погоджується з висновком суду щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КК України. Вважає, що даний ризик не відповідає дійсності. Станом на сьогоднішній день, ОСОБА_8 не було засуджено щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому некоректно стверджувати, що вона здійснює злочинну діяльність, оскільки обставини кримінального провадження наразі тільки встановлюються.

Зазначає, що підозра та обвинувачення які висунуті ОСОБА_8 є необґрунтованими. Майже все обвинувачення ґрунтується на припущеннях. Повідомлення про підозру містить формальний виклад обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність одного або декількох ризиків, зазначених в ухвалі, і посилається на матеріали, які об`єктивно не містять доказів, які б підтверджували ці обставини. Підозра та матеріали справи не містять належним чином доведених обставин, у тому числі доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останньою саме злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, а також свідчили про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вважає, що взяття під варту, а також обрання найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, за умови відсутності обґрунтованої підозри, недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та за відсутності обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не є достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам, є істотним порушенням норм процесуального права та основоположних прав людини. Не погоджується з доводами прокурора, що інші види запобіжного заходу, в тому числі у вигляді особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту, не можуть забезпечити належної поведінки підозрюваної.

Суд першої інстанції не взяв до уваги нотаріально посвідчене особисте зобов`язання ОСОБА_9 , яке було долучене захисником ОСОБА_7 до матеріалів справи разом з клопотанням від 13.11.2023 про зміну запобіжного заходу на більш м`яке, ніж найсуворіше - тримання під вартою.

Вважає, що суд дійшов хибного висновку стосовно відмови у встановлені ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляд застави у розмірі передбаченому ч.5 ст. 182 КПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. Колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції з таких підстав.

Як вбачається з апеляційної скарги та витребуваних матеріалів, ухвала суду постановлена 13 листопада 2023 року в судовому засіданні за участю захисника ОСОБА_7 .

Строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення ухвали суду, а в даному випадку саме її резолютивної частини. Таким чином, останнім днем подачі апеляційної скарги на ухвалу суду від 13 листопада 2023 року (враховуючи, що останній день оскарження припадав на вихідні 18.11.2023р.) було 20 листопада 2023 року. Вперше апеляційна скарга захисником була подана 21.11.2023р., тобто на наступний день після закінчення строку апеляційного оскарження. Як зазначає в клопотанні захисника, повний текст складено та оголошено 17.11.2023р., що і зумовило подання апеляційної скарги з пропуском строку апеляційного оскарження.

Враховуючи, що вперше апеляційна скарга подана на наступний день після закінчення строку на апеляційне оскарження, повний текст ухвали проголошено 17.11.2023р., суд апеляційної інстанції вважає зазначені обставини поважними причинами пропуску строку на подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким та санкція якого, за умови доведення винуватості, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченої, суд першої інстанції посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи особливості конкретної справи, високий рівень суспільної небезпечності інкримінованого обвинуваченій злочину, суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав підстав для застосування інших запобіжних заходів. Зокрема, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, з висновками якого погоджується колегія суддів, можливість переховування обвинуваченої обумовлюється, окрім іншого, тяжкістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 видом та мірою покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою.

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив про те, що обвинувачена може переховуватися від суду, перебуваючи на волі, оскільки не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України. Так, її рідна сестра періодично знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї обвинувачена суду не вказала. Наявність знайомих та друзів, а також можливого авторитету в міжнародній правовій спільноті, про що зазначає обвинувачена, не є сталими соціальними зв`язками, що можуть забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Окрім того, суд вказав, що обвинувачена зазначає суду, що її рідна сестра повернулася до України, однак, жодних доказів цьому не надала. Разом з тим, суду відомо, що сестра ОСОБА_8 вже виїжджала за кордон, а тому може виїхати знову. Виходячи з цього, даний факт не може підтверджувати сталі соціальні зв`язки обвинуваченої в Україні.

Також суд врахував, що під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 року, виходячи зі змісту якого вона на початку березня 2022 року намагалася виїхати до м. Бєлгорода, де в неї проживає племінниця. Крім того, під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини.

Суд першої інстанції посилався, що ризик вчинення іншого злочину є реальним та випливає із наданих прокурором доказів, що наявні в матеріалах справи, зокрема листів, адресованих керівництву РФ та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про нібито підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади у зв`язку із Революцією Гідності в 2014 році.

Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченої, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного їй запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачена має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, самі по собі не можуть слугувати підтвердженням її належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Посилання обвинуваченої та захисника в апеляційних скаргах щодо наявності хронічних захворювань у обвинуваченої ОСОБА_8 також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тим більше, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано відомості про стан здоров`я обвинуваченої, та зазначено, що виходячи із змісту інформації Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області від 15.06.2022 року, стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України вона не потребує. Згідно відповіді № 681 від 02.08.2022 року з Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ вона не потребує.

На думку колегії суддів, обставини, які зазначені обвинуваченою та захисником в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що судом не досліджувалось чи може бути до обвинуваченої застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки суд дослідив доводи сторони захисту про зміну забіжного заходу на більш м`який та знайшов їх необґрунтованими, так як не доведено, що більш м`які запобіжні заходи будуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання обвинуваченої під вартою без визначення розміру застави може забезпечити її належну процесуальну поведінку, а інші запобіжні заходи, що не пов`язані з триманням під вартою, в силу закону застосовані бути не можуть, а тому правові підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та неможливість застосування більш м*яких запобіжних заходів, в тому числі і особистої поруки. Доводи апеляційних скарг щодо незаконності ухвали суду в частині не визначення розміру застави не грунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, за вказаних обставин, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Питання, які ставить обвинуваченапронезаконність постанови прокурора від 16 березня 2022 року про обрання їй запобіжного заходу, порушення прокурором при цьому її основоположного права на захист, невручення копії клопотання прокурора, розгляд клопотання неповноваженою законом особою та без забезпечення участі її та захисника, а також позбавлення апеляційного оскарження такої постанови прокурора, не входить до компетенції колегіїсуддів, оскільки у даному провадженні предметом перегляду судом апеляційної інстанції є виключно ухвала Соломянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року.

Обвинувачена в апеляційній скарзі стверджує про відсутність в її діях складу злочину. Проте такі доводи є передчасними на даному етапі провадження, оскільки рішення про доведеність вини особи за пред`явленим обвинуваченням, щодо правильності кваліфікації її дій стороною обвинувачення, суд приймає лише на підставі досліджених доказів, яким оцінка надається в нарадчій кімнаті. Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_7 , про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2023 року задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4