Справа № 675/767/21
Провадження № 1-в/675/1/2023
У Х В А Л А

"18" жовтня 2023 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого

судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ізяславського районного суду Хмельницької області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 про визнання факту катування і заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання на певний строк,

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням, в якому зазначив, що він відбуває покарання відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі з 27 квітня 2017 року. У своєму клопотанні зазначає, що держава Україна, застосувавши до нього покарання у виді довічного позбавлення волі, почала його катувати, що продовжується на теперішній день, чим порушує ст. 3 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Петухов проти України», «Стришко проти України», «Лопата та інші проти України») неодноразово визнавав, що довічне позбавлення волі саме по собі являється катуванням і порушенням ст. 3 Конвенції з прав людини. Враховуючи, що суди зобов`язані застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права, засуджений ОСОБА_6 просить призначенням для нього довічного позбавлення волі катуванням та нелюдським поводженням і замінити довічне позбавлення волі покаранням на певний строк.

В судовому засіданні ОСОБА_6 , його захисник підтримали заявлене клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 проти заявленого клопотання заперечив, вважаючи його безпідставним.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений 27 квітня 2017 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ст.ст. 115 ч. 2 п.4, п.10; 153 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі.

Даний вирок переглядався Апеляційним судом Хмельницької області 20 листопада 2017 року та залишений без зміни, про що свідчить ухвала суду. Згідно наявного в матеріалах особової справи розпорядження вирок щодо ОСОБА_6 вступив у законну силу 20 листопада 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Хмельницької області………… щодо ОСОБА_6 залишені без зміни.

Довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання передбачене статтею 64 Кримінального кодексу України, згідно якої встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

За положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно з ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

У своєму рішенні від 12 березня 2019 року у справі Пєтухов проти України (Petukhov v. Ukraine, заява № 41216/13) Європейський суд з прав людини констатував наявність в Україні системної проблеми нескоротності покарання у виді довічного позбавлення волі, що суперечить ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду 08 липня 2020 року розглянула в судовому засіданні кримінальну справу (справа № 1-42/2004, провадження № 13-87зво19) за заявою засудженого про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього, з підстав встановлення рішенням Європейського суду з прав людини від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) у справі «Петухов проти України (№ 2)» порушення Україною вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність належної медичної допомоги, доступної заявнику під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити.

Враховуючи національне законодавство та практику Європейського Суду з прав людини, Велика Палата дійшла таких висновків: а) довічне позбавлення волі як пропорційний та справедливий вид покарання за скоєння найтяжчих злочинів не суперечить ідеї людської гідності, яка лежить в основі Конвенції, та не являє собою порушення ст. 3 цієї Конвенції; б) лише нескорочуване довічне позбавлення волі є порушенням ст. 3 Конвенції; в) відсутнє порушення ст. 3 Конвенції в тому випадку, коли існує нормативно визначений на національному рівні та практично ефективний механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі; г) механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі повинен надавати національним органам можливість оцінити зміни поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваючого утримання в ізоляції.

Велика Палата зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таким чином, об`єктивно оцінивши встановлені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що призначення для ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі не суперечить Європейській конвенції з прав людини та основоположних свобод і національному законодавству, а тому не може бути розціненим як катування та нелюдське поводження. За таких обставин не вбачається підстав для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

На підставі ст.. 64, 81, 82 КК України, керуючись ст.ст. 537, 537 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8

ОСОБА_3