КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000817 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не маючого судимості в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 15.03.2023 року, приблизно о 00:10 год., перебуваючи по вул. Кадетський Гай, 11 у м. Києві, побачивши автомобіль «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи в умовах воєнного стану, за допомогою викрутки відкрив багажне відділення автомобіля, проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: викрутку у кількості 7 шт., переставні кліщі пазові «STARK», пласкогубці «TOLSEN», ключ комбінований на 10 мм «GHROME VANADIUM», кліщі затисні, ножиці для різання капілярної труби, круглогубці «INTERTOOL», ваги-дозатор «ITE WS-055», автомобільний МР3 ресивер «Calcell CAR-315U», акумуляторну батарею «Makita» для шуруповерта у кількості 2 шт., а всього, на загальну суму 9 838,60 грн.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди в сумі 9838,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості і неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, як зазначає прокурор у своїй скарзі, призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, не може досягнути мети покарання через невідповідність вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки судом явно порушений принцип індивідуалізації покарання.

На думку прокурора, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення.

Крім цього, прокурор просить звернути увагу на те, що судом недостатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке складає підвищену суспільну небезпеку, а також судом відверто проігноровано зухвалу поведінку обвинуваченого, який своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна з проникненням до сховища, вчинене в умовах воєнного стану.

Наведене вище, враховуючи дійсну суспільну небезпечність діяння та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вважає апелянт, дають підстави для висновку, що тільки реальне відбування покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті, може сприяти досягненню цілей, визначених ст. 65 КК України, оскільки місцевий суд вимоги закону України про кримінальну відповідальність проігнорував, та призначив обвинуваченому невиправдано м`яке та несправедливе покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім цього, апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано характеризуючі дані особи обвинуваченого, який має негативні характеристики, а саме неодноразово вчиняв тотожні корисливі злочини проти власності, а також кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, громадського порядку та моральності та проти правосуддя, веде аморальний спосіб життя, 38 разів притягувався до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нове умисне тяжке кримінальне правопорушення, а тому, на думку прокурора, місцевий суд дійшов до хибного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у інше сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі прокурором, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_7 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного, а саме те, що він, в силу ст. 89 КК України, не має судимості, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до затримання офіційно працював, позитивно характеризується за місцем роботи.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За наведених обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке вважав необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як щодо виду та розміру покарання, призначеного за ч. 4 ст. 185 КК України, так і щодо рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 цього Кодексу, оскільки таке покарання, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, не суперечить меті та загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50, 65 КК України та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто є справедливим.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Незважаючи на вимоги вказаної норми кримінального процесуального закону, в апеляційній скарзі прокурора не наведено будь-яких ґрунтовних даних, які б дозволили зробити висновок про те, що покарання, призначене ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Більш того, вказуючи на м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, прокурор просить призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, тобто таке саме за видом та розміром покарання, яке призначив обвинуваченому суд першої інстанції.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що суд першої інстанції проігнорував вимоги закону України про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 невиправдано м`яке та несправедливе покарання із застосуванням ст. 75 КК України, а також про те, що, з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого, тільки реальне відбування покарання у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених ст. 65 цього Кодексу, то вони також не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки приймаючи відповідне рішення, суд, у відповідності до вимог, передбачених ст. 75 КК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, які дозволили йому прийняти правильне та достатньо мотивоване рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, твердження прокурора у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі про те, що вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, оскільки суд першої інстанції застосував закон, а саме ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, не може бути визнане обґрунтованим, виходячи з того, що доводи на які посилається прокурор, не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, в тому числі щодо можливості виправлення засудженого без відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового вироку, а тому вважає необхідним за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 760/9989/23

Номер провадження : 11-кп/824/5041/2023

Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1