ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 33612430/23

№ 1-кп/336/11222023

6 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стецівка, Снятинського району, Івано-Франківської області, громадянина України, який має середню освіту, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця-номера обслуги 4 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №79 від 20.03.2023 солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-номера обслуги 4 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

28 жовтня 2023 року, приблизно о 09 год 30 хв. командир 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_7 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташованому на околицях АДРЕСА_2 , надав ОСОБА_4 бойовий наказ щодо здійснення 29.10.2023 за сигналом висування в складі групи закріплення в район лісосмуги за визначеними координатами, здійснення заміни підрозділів 12 десантно-штурмової роти та утримання оборони у зазначеному районі.

Після цього солдат ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ командира 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_7 щодо здійснення 29.10.2023 за сигналом висування в складі групи закріплення в район лісосмуги за визначеними координатами, здійснення заміни підрозділів 12 десантно-штурмової роти та утримання оборони у зазначеному районі, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Такі дії обвинуваченого кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

До суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 21 листопада 2023 року, укладена між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України ОСОБА_8 та обвинуваченим, згідно умов якої:

- підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вище зазначеному діянні;

- сторони погоджуються на призначення підозрюваному покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений просить затвердити угоду, в якій він беззастережно визнав себе винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Думка захисника повністю співпадає з позицією обвинуваченого.

Прокурор також просить затвердити угоду про визнання винуватості з підозрюваним, і розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди.

Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, та не вбачає процесуальних перешкод для її затвердження.

Так, згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Умови укладеної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання вини, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.

Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Злочин, в скоєнні якого обвинувачений беззаперечно визнав себе винним, а саме, за ч.4 ст. 402 КК України, згідно вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення судом визнаються як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

Отже, за наявності вказаних вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, висловив критику до своєї неправомірної поведінки, негативних характеристик не має, за відсутності обтяжуючих покарання за вчинення злочину обставин, суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому можливо та доцільно застосувати положення ст. 69 КК України, визначивши йому позбавлення волі за вчинення вказаного злочину на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції названої вище норми особливої частини КК України.

На думку суду, покарання, що призначається, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так й іншими особами, тобто досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Обвинуваченому кримінальному провадженні був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстави якого натепер не відпали, отже він має бути залишеним без змін до набрання вироком суду законної сили.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 470, 472, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 листопада 2023 року, між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

На підставі укладеної угоди призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі на 1 (один) рік тримання у дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичної затримки з 28 жовтня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити той самий тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 у строк попереднього ув`язнення в період часу з 28 жовтня 2023 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченим, захисникам, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1