ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3652/23 Справа № 206/1462/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №0000084 від 10.02.2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 до 14 грудня 2023 року включно, з визначенням застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720,00 гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурором частково доведені зазначені у клопотанні ризики. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст. 177 КПК, підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення, зокрема, особливо тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Також обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 89 КК не судимий. До того ж, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Даних про те, що ОСОБА_8 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

Крім того, як зазначив суд, потерпілі проживають неподалік від місця проживання обвинуваченого, що підвищує ризик можливого впливу на них зі сторони обвинуваченого, а з огляду на те, що інкриміновані обвинуваченому злочини, вчинені із застосуванням насильства та використанням вогнепальної зброї, що свідчить про наявність ризику летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, такий ризик є суттєвим. Ба більше, з метою доповнення судового слідства, крім задоволення клопотання про допит судово-медичного експерта, судом задоволено клопотання обвинуваченого про допит додаткового свідка.

Разом з цим, суд визнав необґрунтованим заявлений прокурором ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме знищення, сховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також суд першої інстанції визнав за можливе визначити в даному випадку розмір застави у зв`язку з тим, що потерпілі та свідки вже судом допитані, у розмірі 214720,00 гривень, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить:

- перевірити факт порушення права на захист, в т.ч. у вигляді несвоєчасного вручення стороні захисту клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу з відсутністю доданих до нього матеріалів;

-дослідити в судовому засіданні висновки експерта 1372 /1509-Е; прослухати технічний запис показань потерпілих та свідків, вже допитаних в суді першої інстанції, які спростовують зміст та обґрунтованість підозри та обвинувачення; взяти до уваги, що кваліфікація дій в обвинуваченні та підозрі як умисне вбивство, не відповідає їх описовій частині, в якій йдеться про самооборону.

- скасувати ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21.08.2023 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням у неволі, оскільки досудове розслідування і судовий розгляд фактично завершені, а тому навіть імовірно впливати на свідків та потерпілих не має сенсу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що клопотання було розглянуто упередженим суддею, який підлягав відводу, проігнорував факт невручення клопотання прокурора з матеріалами менш ніж за 3 години, з порушенням строків, передбачених ст. 184 КПК України, та без матеріалів, які його обгрунтовують; всупереч вимогам КПК України взагалі не досліджував обгрунтованість підозри (обвинувачення), в оскаржуваній ухвалі суду не було досліджено та наведено жодного доказу, не було надано оцінки доказів відповідно до ст. 94 КПК України, при цьому прокурором не було долучено до клопотання жодних матеріалів. Крім того, суд, допитавши двох свідків, які підтверджують невинуватість обвинуваченого, не відреагував на порушення основоположних свобод людини відповідно до ч.3 ст.87 КПК України.

Вказує, що стороною обвинувачення не доведено та судом не встановлено як обгрунтованості та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як видно з матеріалів справи, в провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000084 від 10.02.2023 року стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2023 року ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.

17 жовтня 2023 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив ризики, передбачені п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК, на підтвердження яких послався, зокрема, на вчинені злочини, в тому числі й особливо тяжкого злочину обвинуваченим ОСОБА_8 , за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Врахував суд і те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, відповідно до ст. 89 КК не судимий. До того ж, не можна не погодитись, що ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, як слідує з матеріалів досудового розслідування, потерпілі проживають неподалік від місця проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , що підвищує ризик можливого впливу на них зі сторони обвинуваченого.

Колегія суддів вважає такий висновок суду вірним з огляду на позицію Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування особи від правосуддя, який може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови). Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicencov. Moldova (Бойченко проти Молдови); Khudoyorovv. Russia (Худойоров проти Росії),), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії). При цьому враховується, що у звільненні (справа «Смірнови проти Росії»), особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі "Вемгофф проти Німеччини".

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , разом з цим зауважує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Таким чином, висновок суду, що ризики переховування ОСОБА_8 від суду та можливого впливу на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні не зменшилися, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання останнього під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги сторони захисту про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.

Оскільки тривалість перебування обвинуваченого під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, апеляційний суд не вбачає підстав за результатами апеляційного розгляду для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт та приходить до висновку, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №0000084 від 10.02.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3