Справа №592/6723/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1056/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2023, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2023, змінити та звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на ОСОБА_8 визначених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили визначено не обирати.

Строк відбування покарання визначено рахувати з часу затримання для виконання вироку суду.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 і стягнуто з ОСОБА_8 50 000 грн моральної шкоди.

Задоовлено цивільний позов Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» і стягнуто з ОСОБА_8 38 022,91 грн витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3 269 грн процесуальних витрат.

Скасувано накладений відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.09.2020 арешт на автомобіль Мерседес-Бенц С300 (VIN НОМЕР_1 ) належний ОСОБА_8 .

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначав, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання не мотивував свого рішення в частині не можливості її звільнення від відбування цього покарання з випробуванням.

Сторона захисту звертала увагу на те, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, родину, є підприємцем, надає роботу іншим людям, злочин, за який ОСОБА_8 притягується до відповідальності не умисний і тяжких наслідків від нього не настало.

Також захисник зауважував і на тому, що на час розгляду апеляційним судом справи обвинувачена свою вину у вчиненому визнала повністю і частково потерпілому компенсувала завдану шкоду. Крім цього, перебування ОСОБА_8 не в умовах ізоляції від суспільства, сприятиме швидкій матеріальній компенсації завданих потерпілому збитків.

Враховуючи викладене сторона захисту вважала, що існують підстави звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням без позбавлення її права керувати транспортними засобами.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції близько 07.15 год 07.09.2020 ОСОБА_8 керувала автомобілем «Mercedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_2 по проїзній частині по вул. Пушкіна, 53А, м. Суми, неподалік магазину «Їжачок» у напрямку центра міста.

Доїхавши до не регульованого перехрестя з вул. В. Чорновола, що у м. Суми, остання виконуючи вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР - «Проїзд без зупинки заборонено», зупинилася перед виїздом на головну дорогу. В подальшому відновивши і продовжуючи рух прямолінійно по вказаному перехрестю відбулося зіткнення з велосипедом «Україна», під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час також перетинав зазначене перехрестя по головній дорозі - вул. В. Чорновола, що у м. Суми справа на ліво, відносно напрямку руху автомобіля.

Після зіткнення, велосипедист ОСОБА_9 , який сидів на велосипеді, притиснувся лівим боком до автомобіля, обпершись лівим ліктем на правий бік даху автомобіля. Потім, ОСОБА_8 , знехтувала безпекою дорожнього руху, а саме, не врахувала дорожню обстановку та перед початком руху, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, розуміючи, що являється учасником дорожньо-транспортної події, знову відновила рух автомобіля, внаслідок чого велосипедист впав на проїзну частину.

Унаслідок дорожньо-транспортної події потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку зі здавленням гострої епідуральної гематоми, церебро-субарахноїдального крововиливу, переломів лівої тім`яної та скроневої кісток з переходом перелому на основу черепа, садна м`яких тканин тім`яної ділянки зліва, гематоми повік лівого ока», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи проведеної ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» №839 від 01.12.2020 кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, так, як були небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/119-21/4713-ІТ від 21.04.2021, водій ОСОБА_8 під час керування автомобілем «Mercedes-Benz С3ОО» д.н.з. НОМЕР_2 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (введених в дію з 01.01.2002).

Допущені водієм ОСОБА_8 , порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити та звільнити обвинувачену від вібування покарання з випробуванням без позбавлення її права керувати транспортними засобами, думку прокурора ОСОБА_10 , яка з апеляційною скаргою захисника погодилась частково, а саме в частині можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, в іншй частині скаргу захисника не підтримала, думку потерпілого ОСОБА_9 , який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, місця, часу, способу вчинення та інших обставин, встановлених судом і викладених у цьому вироку, захисником обвинуваченої не оскаржується, інших апеляційних скарг не надано, а тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного покарання ОСОБА_8 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винної.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з оскарженого вироку, при обранні виду та міри покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції призначив обвинуваченій за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, мотивуючи тим, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, врахувавши дані про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності не притягувалась, працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відповідно до досудової доповіді органу пробації ОСОБА_8 має низький ризик повторного вчинення злочину, те, що обвинувачена вину не визнала і не розкаялась та те, що шкоду потерпілому не відшкодувала.

Також судом була врахована думка потерпілого, який вважав за необхідне призначити обвинуваченій реальне покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та пом`якшуючу покарання обставину часткове відшкодування шкоди на лікування потерпілого і відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Крім цього, посилаючись на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для застосування при призначенні обвинуваченій покарання ст. 69 КК України немає, як і немає підстав для звільнення її відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України.

Водночас, вивчивши матеріали кримінального провадження та вислухавши позиції учасників справи станом на момент її апеляційного перегляду, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції частково не погоджується.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про необхідність звільнення обвинуваченої від призначеного покарання з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Встановлено, що обвинувачена вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, враховуючи дані про її особу, яка в суді апеляційної інстанції вину визнаа повністю, щиро розкаялась, шкоду потерпілому повністю відшкодувала, що останній в апеляційному суді підтвердив та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, а також враховуючи те, що ОСОБА_8 раніше не судима, під наглядом у лікаря-нарколога і психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, працює, зареєстрована як фізична особа-підприємець, у зв`язку з чим взята на облік як платник податків та має сім`ю, що підтверджує міцність її соціальних зв`язків.

Враховуючи вищенаведене, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, ті обставини, що ОСОБА_8 у вчиненому розкаялася, добровільно відшкодувала спричинену шкоду, колегія суддів вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої, і в сукупності, з урахуванням відомостей про її особу, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до обвинуваченої правила, передбачені ст. 75 КК України, та звільнити її від відбування основного покарання у виді трьох років обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Крім цього, з урахуванням фактичних обставин справи, а саме обставин вчинення ДТП, і те, що обвинувачена працює є підприємцем, сплачує податки та потребує використання транспортного засобу, тому колегія суддів, вважає за можливе не позбавляти обвинувачену права керувати транспортними засобами, тобто не призначити їй додаткового покарання, що на розсуд суду визначено в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Тому, на переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченої, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на викладене, зважаючи на ст. 407 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 необхідно змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченої підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2023, відносно ОСОБА_8 , змінити та пом`якшити призначене покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на неї виконання передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4