Справа № 192/1711/23
Провадження № 1-в/192/209/23
Ухвала

Іменем України

18 вересня 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоному Солонянського району Дніпропетровської області клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)», про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, засудженого 01 квітня 2020 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі; відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2019 року, більш суворим покаранням, призначеним даним вироком, остаточно визначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі,

початок строку відбування покарання: 03.01.2019,

кінець строку відбування покарання: 03.01.2024,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, просить застосувати до нього ст. 81 КК України і звільнити від подальшого відбування покарання відповідно до умов цієї статті. На обґрунтування клопотання посилається на те, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, весь час перебування у колонії працював, порушень утримання режиму установи немає, має два заохочення, його рідні та близькі потребують догляду та допомоги, мати похилого віку, невідбуту частину, що може бути застосована у вигляді звільнення, бажає займатися працею, що направлена на користь країни, бажає бути соціально корисним та якомога скоріше інтегруватися, ресоціалізуватися відповідно до умов свободи на засадах людяності і прав людини, виправдавши довіру суду, прагнучи до продуктивної праці і підвищення рівня освіти. За весь період відбуття покарання характеризується задовільно, проявляючи соціально корисну активність, дотримуючись порядку установи. Зазначає, що звертається до суду вдруге, вину визнає повністю і щиро розкаюється у скоєному.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання з викладених у ньому підстав, також повідомив, що протягом строку відбування покарання були порушення, він розкаюється у їх вчиненні, в інших заходах у виправній установі брав участь, оскільки працював зранку до вечора.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» проти задоволення клопотання заперечував, вважає, що засуджений своє виправлення не довів.

Прокурор також проти задоволення клопотання заперечував, вказував на те, що засуджений тричі порушував режим утримання та має лише два заохочення.

Суд, заслухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Початок строку відбування покарання: 03.01.2019, кінець строку відбування покарання: 03.01.2024.

Раніше був судимий:

18.07.2013 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

17.09.2014 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.ч. 1, 4 КК України до 5 років позбавлення волі; вироком Дніпровського апеляційного суду вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської в частині призначення покарання скасовано; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років без конфіскації майна; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ухвалено призначеним покаранням поглинути покарання, призначене за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2013 року у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців, і остаточно призначити до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років без конфіскації майна; 30.07.2015 звільнений за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 16 днів;

04.01.2019 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

20.06.2019 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; згідно з ч. 4 ст. 70 КК України суд ухвалив призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.01.2019 року у вигляді чотирьох років позбавлення волі, та остаточно призначити до відбуття покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

01 квітня 2020 року ОСОБА_3 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2019 року, більш суворим покаранням, призначеним даним вироком, остаточно визначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На час звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше 2/3 строку покарання.

Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом зокрема за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Так, відповідно до характеристики, наданої засудженому ОСОБА_3 . Державою установою «Солонянська виправна колонія (№ 21)», в установах виконання покарань за останньою судимістю він знаходиться з 08 січня 2019 року.

За період перебування в УВП № 4 м. Дніпра він характеризувався посередньо.

За період перебування з 04 березня 2019 року у ДВК № 89 м. Дніпра засуджений характеризувався задовільно.

У Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» знаходиться з 07 листопада 2019 року, працевлаштований на підприємстві установи до цеху ССЦ-3, характеризується посередньо. До праці ставиться задовільно.

ОСОБА_3 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, підтримує зв`язки з рідними, збитків не має, на профілактичному обліку не перебуває.

Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користається при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не реалізував програму диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, вважає свій рівень достатнім, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.

11.09.2022 комісією виправної установи відмовлено засудженому у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України як особі, що не стає на шлях виправлення.

16.01.2021 комісією установи відмовлено у заміні не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення.

06.05.2022 комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення.

За час відбування покарання до засудженого було застосовано два заохочення, стягнення не застосовувались, які є погашеними.

Суд враховує характеристику засудженого, його посилання на те, що він працює, має два заохочення, визнає вину та розкаюється у вчиненому, його бажання і надалі працювати, допомагати рідним та бути корисним суспільству.

Однак, суд звертає увагу, що, як зазначалось вище, за змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Однак, згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку та дотримання вимог безпеки праці за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2022 року та І, ІІ квартали 2023 року оцінено як «задовільно», а не «добре».

Згідно з характеристикою до праці ставиться задовільно, характеризується задовільно, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користається при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, не реалізував програму диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не бере участь у роботі самодіяльних організацій.

Суд вважає, що загалом позитивні зміни у поведінці засудженого мають місце. Однак за вказаних обставин суд не може зробити висновок, що такі зміни є сталі та незворотні та що засуджений виправився.

Суд зазначає, що саме по собі відбуття 2/3 строку покарання засудженим, без врахування його поведінки та ставлення до праці за весь період відбування покарання, не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, а тому у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовляє.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1