Справа № 442/4171/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/683/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2023 року, -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 307 КК України до шести років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу - молодшим інспектором відділу нагляду та безпеки державної установи «Дрогобицька виправна колонія №40», діючи умисно, з корисливих мотивів, у порушення вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ч.2 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, 07 лютого 2021 року, у період з 18.40 год. по 19.20 год., перебуваючи неподалік приміщення державної установи «Дрогобицька виправна колонія №40» за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Трускавецька, 77, незаконно придбав за невстановлених органом досудового розслідування обставин (час, місце, спосіб) та у невстановленої слідством особи, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою у перерахунку на суху речовину 38,2125 г, який у період з 18.40 год. по 19.20 год. 07 лютого 2021 року з метою збуту зберігав при собі в області поясу під форменими штанами у розфасованому та упакованому вигляді.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду постановлений з істотним порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, а також про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Наголошує, що суд встановив, що ОСОБА_6 скоїв інкриміноване йому правопорушення будучи працівником правоохоронного орану, однак, невірно трактував ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».

Вважає, що було штучно створено кримінальне провадження для підтвердження нібито факту придбання ОСОБА_6 у невстановлених осіб наркотичного засобу.

Акцентує, що суд не перевірив і не дослідив та безпідставно відкинув і не надав віри показанням обвинуваченого про те, що він знайшов чотири флакони з наркотиками, які вирішив віднести в оперативну частину установи, однак, був затриманий оперативними працівниками, з застосуванням кайданок та утримувався близько трьох годин до приїзду слідчо-оперативної групи.

Звертає увагу не те, що сторона обвинувачення заперечувала факт затримання ОСОБА_6 і в матеріалах справи відсутній протокол обшуку затриманої особи.

На думку апелянта, суд невірно кваліфікував як допустимий доказ протокол огляду місця події, оскільки Колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, по справі № 756/8425/17 погодилася з висновком апеляційного суду, що відсутність протоколу обшуку затриманої особи є безперечною підставою для поставлення під сумнів законності протоколу огляду місця події, а також доказів, що є похідними від згаданого протоколу.

Наголошує, що суд визнав, що протокол огляду місця події та всі похідні від нього докази є недопустимими у разі відсутності протоколів затримання та обшуку особи, яка була змушена залишатись поряд з поліцейським, в даному випадку ОСОБА_6 , з застосуванням спецзасобу «кайданок» утримувався оперативними працівниками ДВК - 40, однак, всупереч вимогам ч.5 ст. 208 КПК України протоколу про його затримання не було складено і процесуальних прав не роз`яснено.

Вважає, що наведене порушення процесуальних норм та факт недодержання конституційних прав і свобод людини, тягне відповідно до ст. 87 КПК України недопустимість решти доказів сторони обвинувачення, які є похідними від загального протоколу огляду місця події.

Крім цього акцентує, що суд відкинув доводи сторони захисту щодо порушення права на захист.

Покликається на недоведеність поза розумним сумнівом умислу на придбання ОСОБА_6 наркотичних засобів, факту придбання, а також обставин часу, місця, способу, що виключає склад кримінального правопорушення, як придбання так і збуту.

Зазначає, що не заслуговує на увагу висновок суду щодо встановлення вини ОСОБА_6 в інкримінованому правопорушенні стороною обвинувачення з покликанням у вироку на протокол тимчасового доступу до речей і документував від 26.05.2021, згідно яким вилучено інформацію щодо з`єднань усіх типів, які відбулись з використанням абонентського номера НОМЕР_1 (яким користувався ОСОБА_6 ). З протоколом огляду від 27.05.2021, з якого нібито вбачається що вказаний абонент здійснював телефонні дзвінки-з`єднання з абонентами: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , оскільки дані з`єднання , відбувались не в час відлучення ОСОБА_6 з служба з дозволу чергового, тобто з 18.40 год. по 19.20 год., а в різні періоди коли ОСОБА_6 ніс чергування і не мав доступу до свого телефона, а відтак, дзвінки здійснювались не ОСОБА_6 .

Наголошує, що не може слугувати допустимим і належним доказом, вини обвинуваченого ОСОБА_9 . Нач. Установи ДВК40 від 08.02.2021, за № 4,ос. про звільнення ОСОБА_6 09.02.2021 р. із займаної посади за власним бажанням, оскільки така заява була написана ним під тиском.

На думку апелянта, досудове розслідування кримінального провадження проведено не уповноважним органом.

Акцентує, що обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру покарання, суд не взяв до уваги часткове визнання вини, а також те, що він щиро розкаюється у вчиненому, не перешкоджав розслідуванню та сприяв своїми діями встановленню істини в справі, надавав згоду на укладення угоди про визнання винуватості в частині скоєного, однак сторона обвинувачення не погодилась.

Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 приймав активну участь у громадській діяльності установи, представляв установу ДВК - 40 на спортивних змаганнях і здобував призові місця, за що заохочувався; позитивно характеризується по місцю проживання; після звільнення з ДВК-40 працевлаштувався; виховувався матір`ю та має неповнолітню сестру, якою частково опікується, оскільки мама знаходиться за межами України, а в час інкримінованих йому дій здійснював догляд за дідусем похилого віку.

Наголошує, що даним кримінальним правопорушенням не заподіяно шкоди, крім цього, зі спливом часу втратилась актуальність та суспільна небезпека скоєного.

За обставин, якщо апеляційний суд прийде до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо допустимості та належності доказів, зазначає про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, застосувавши умовне покарання із призначенням більш м`якого, ніж передбачене законом (ст. 69 КК України).

В прохальній частині апеляційної скарги просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2023 року та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 покликається на те, що вирок суду є незаконним, а відтак підлягає зміні, на підставі ч.2 ст. 409 КПК України у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що з огляду на особу обвинуваченого, можна прийти до висновку про його небажання ставати на шлях виправлення, оскільки вчинення ним злочину у сфері обігу наркотичних засобів, попри беззаперечні докази, він не визнав, крім цього, судом першої інстанції не виявлено жодної обставини, яка пом`якшує покарання.

Також акцентує, що мінімальне покарання, передбачене інкримінованою статею, не забезпечить виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 .

Наголошує, що судом не враховано і те, що злочин обвинувачений ОСОБА_6 вчинив будучи правоохоронцем.

Зазначає, що характеризуючи дані особи ОСОБА_6 свідчать про ризик повторного вчинення ним злочину та небезпечність такої особи для суспільства.

Просить змінити вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2023 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

В решті вирок залишити без змін.

В доповненні до своєї апеляційної скарги, поданому в судовому засіданні 02 жовтня 2023 року, прокурор зазначає, що вирок є незаконним, а відтак підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2023 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи №СЕ-19/109-21/4124-НЗПРАП від 28 квітня 2021 року, в розмірі 1961,40 грн.

Речові докази: чотири шприци 20 мл, наповнені речовиною зеленого кольору, та два фрагменти матерчатої ізоленти чорного кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, - знищити.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника - адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненням та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були дотримані.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного.

Так, про те, що злочин, передбачений ст. 307 КК України, було вчинено з метою збуту наркотичних засобів може вказувати сукупність таких обставин, як посада, яку обіймав обвинувачений на момент вчинення злочину, та його функціональні обов`язки, його поведінка під час вчинення злочину, вид наркотичних засобів, їх кількість, спосіб упакування та розфасування, а також методи приховування.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», працівники установи виконання покарань відносяться до працівників правоохоронних органів.

Наказом начальника Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» від 31.01.2018 за №5/ОС, ОСОБА_6 з 01.02.2018 призначено на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)».

Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав частково, не заперечив пред`явлене обвинувачення в частині незаконного зберігання наркотичних засобів та зазначив, що свідомо приховавши такі, проніс на територію режимного об`єкту чотири шприци, знайдені, з його слів, при в`їзді в колонію, при цьому розуміючи, що у них може бути заборонена речовина (імовірно канабіс) і не повідомив про це проходячи контрольно-пропускний пункт, однак ствердив, що мав намір здати їх в оперативний відділ, а не збувати.

Також повідомив, що удень події був на зміні у виправній колонії, однак виходив на вулицю та телефонував до мами - ОСОБА_10 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, за яке його засуджено за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка.

Зокрема, показаннями свідків ОСОБА_11 - старшого оперуповноваженого оперативного відділення ДУ «Дрогобицька виправна колонії №40», ОСОБА_12 - старшого інспектора відділу охорони ДУ «Дрогобицька виправна колонії №40», ОСОБА_13 - оперуповноваженого відділі внутрішньої безпеки установи виконання покарань, ОСОБА_14 -чергового фельдшера про те, що 07 лютого 2021 року у їх присутності та у присутності поліцейських, а також за участі понятих у службовому кабінеті оперативників, у інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» ОСОБА_6 виявлено та вилучено чотири шприци із зеленою речовиною, в яких, як згодом з`ясувалося, містився особливо небезпечний наркотичний засіб. Окрім цього, свідки зазначили про добровільну видачу обвинуваченим розфасованої наркотичної речовини.

Вищенаведене узгоджується із даними протоколу огляду місця події від 07 лютого 2021 року з долученою фототаблицею, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , за участю спеціаліста ОСОБА_15 , із застосуванням цифрового фотоапарата, о 22.50 год. розпочато огляд службового кабінету, розташованого в адміністративному корпусі ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» в м. Дрогобичі на вул. Трускавецькій, 77. Під час огляду у кабінеті встановлено особу ОСОБА_6 - молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, який добровільно вказав, що у нього за штанами на рівні живота знаходяться чотири шприци ємністю 20 мл, заповнені подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження. На запитання «Яка саме речовина знаходиться у шприцах?» повідомив, що це канабіс, а також вказав, що проніс речовину особисто для себе. Протокол підписано учасниками та понятими без зауважень та доповнень, у тому числі, ОСОБА_6 .

Згідно висновку службового розслідування, затвердженого начальником ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» 30 березня 2021 року, 07 лютого 2021 року о 18.40 год. в ході проведення огляду молодшого інспектора чергової зміни ВНіБ ОСОБА_6 після перетину лінії охорони, біля входу в адміністративне приміщення зони, що охороняється, в останнього за поясом штанів, у замаскованому вигляді, виявлено чотири шприци із речовиною невідомого походження, зеленого кольору, про що було повідомлено ДБР у м. Львові та викликано слідчо-оперативну групу Дрогобицького РВП.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що 07 лютого 2021 року перебував на службі, як черговий помічник начальника установи та ввечері відпустив ОСОБА_6 за його проханням за межі установи, щоб той зателефонував рідним. Після повернення в установу, у обвинуваченого виявили наркотичні засоби.

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 квітня 2021 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_6 як особу, у якої 07 лютого 2021 року під час огляду місця події було виявлено та вилучено чотири колби, об`ємом 20 мл кожна, заповнені подрібненою речовиною зеленого кольору, ззовні схожою на наркотичні засоби; ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_6 , вказавши, що 07 лютого 2021 року заступив на чергування разом з ним у ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» та близько 18.40 год. останній відпросився покинути пост в установі, щоб вийти на вулицю та зателефонувати, і близько 19.10 год. у ОСОБА_6 під час огляду оперативними працівниками було виявлено речовину, ззовні схожу на наркотичний засіб.

Висновком експерта №СЕ-19/109-21/4124-НЗПРАП від 28 квітня 2021 року встановлено, що надані на дослідження рослинні речовини у чотирьох шприцах подібні між собою за комплексом ознак та мають спільну родову належність; є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом; загальна кількість канабісу у двох шприцах становить 19,8281 г та у інших двох шприцах - 18,3844 г.

Висновком №1116 від 17 травня 2021 року медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини ОСОБА_6 підтверджується показання обвинуваченого щодо заперечення вживання наркотичних речовин.

В свою чергу, протоколами тимчасового доступу до речей і документів та огляду від 26 травня 2021 року спростовується твердження обвинуваченого про те, що відлучившись зі служби та покинувши територію установи виконання покарань, ОСОБА_6 телефонував до матері, оскільки згідно з інформацією про телефонний зв`язок абонента НОМЕР_1 (мобільний номер, яким користується обвинувачений), 07 лютого 2021 року такий здійснив 9 з`єднань із 3 (трьома) абонентами, серед яких відсутній мобільний номер його матері ( НОМЕР_5 ). При цьому, у період 16:09 - 16:14 год. 07 лютого 2021 року зафіксовано з`єднання з абонентом НОМЕР_2 , тривалість яких становила не більше 28-ми секунд.

Показання зазначених вище свідків послідовні, логічно пов`язані між собою, об`єктивно узгоджуються з висновком службового розслідування, який обвинувачений ОСОБА_6 не оскаржував, та з іншими доказами, які були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження, а відтак, на думку колегії суддів, правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку, що свідчить про безпідставність доводів сторони захисту про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Так, згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити, крім іншого, як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і зокрема: великий чи особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину.

Судом першої інстанції встановлено і з цим погоджується і колегія суддів, що спосіб упакування та розфасування наркотичного засобу, який незаконно придбав та зберігав ОСОБА_6 , поведінка останнього (як під час вчинення злочину, так і після його виявлення), а також те, що обвинувачений не вживає наркотичні засоби, що вбачається із відповідного висновку медичного огляду, беззаперечно, поза розумним сумнівом у своїй сукупності свідчать саме про мету обвинуваченого - працівника правоохоронного органу, збувати виявлений у нього наркотичний засіб у місцях позбавлення волі і доводять, що такі його дії обумовлено його волею, а не випадково, шляхом знахідки чи внаслідок інших чинників, а отже, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, згідно з яким встановлено кримінальну відповідальність за вчинене обвинуваченим.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу не знайшли свого підтвердженні в ході апеляційного розгляду, та суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань ОСОБА_6 та вважає обґрунтованим покликання суду про те, що такі спрямовані на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинене.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу затримання ОСОБА_6 , порушення права на захист, проведення досудового розслідування неуповноваженим органом та недопустимості окремих доказів, то такі абсолютно повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом дослідження під час судового розгляду у місцевому суді, про що належно мотивовано у вироку суду, з чим погоджується і колегія суддів.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на відсутність зауважень обвинуваченого щодо порушення права на захист під час проведення слідчих дій, добровільність видачі виявленої у нього розфасованої наркотичної речовини, та констатує, що обставини кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК України вказують на обов`язкову участь захисника.

Виходячи з наведеного, колегії суддів приходить до переконання, що досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб. Надаючи оцінку доказам, місцевий суд мотивував у вироку свої висновки, а тому, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо достовірності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, його молодий вік, те, що обвинувачений на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризувався за місцем служби.

Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 - не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, з огляду на обставини справи, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, у межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушень,що є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2023 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4