ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 755/12250/22

провадження № 51-4140км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року постановлену стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Чернігів, жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої, останній раз - за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді арешту на строк 1 місяць,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК.

Зміст судових рішеньі встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 309 КК та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до статті 75 КК її звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік. Та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Ухвалою від 30 січня 2023 року виправлено описку в резолютивній частині вироку та абзац 2 резолютивної частини вироку викладено: «Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 11 липня 2022 року 18 год 42 хв незаконно придбала один поліетиленовий зіп-пакет та один згорток з фольги, в якому знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору, а саме - психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, та почала незаконно зберігати її при собі для власного вживання, будучи раніше засудженою 14 червня 2022 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за частиною 1 статті 309 КК.

11 липня 2022 року приблизно о 18 год 42 хв ОСОБА_6 перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , де була виявлена працівниками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, які прибули за викликом (повідомленням) мешканців вказаного будинку про іншу подію.

11 липня 2022 року в період часу з 22 год 18 хв до 22 год 25 хв за адресою: АДРЕСА_2 , співробітниками поліції проведено огляд місця події, під час якого ОСОБА_6 добровільно дістала з правої кишені шортів, у які була одягнена та видала працівникам поліції один поліетиленовий зіп-пакет та один згорток з фольги, в яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 0,258 г, яку вона незаконно придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту, протягом року після засудження за статтею 309 КК.

За ухвалою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзіпрокурор просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції При цьому посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, а саме статті 75 КК та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які убачає у порушенні вимог статей 370 та 419 КПК, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам прокурора про неврахування судом першої інстанції обставин вчинення злочину, даних про особу винної і відсутність умов для звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки судів попередніх інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК, та правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Натомість, прокурор у касаційній скарзі зазначає про невмотивоване застосування до засудженої положень статті 75 КК.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення статті 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі й кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним власної суспільно небезпечної дії.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК відноситься до категорії нетяжких злочинів, щире каяття як обставину, що згідно зі статтею 66 КК пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані, які характеризують особу, те, що обвинувачена не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце проживання у м. Києві та вважав за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 309 КК, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання місцевий суд зважив на те, що ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей та дійшов висновку, що її перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, доводи в якій аналогічні доводам касаційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що вчинення дій, визначених частиною 1 статті 309 КК, протягом року після засудження за цією статтею, є кваліфікуючою ознакою більш тяжкого кримінального правопорушення та такі дії кваліфікуються за частиною 2 статті 309 КК, що передбачає призначення особі більш тяжкого покарання. А тому, апеляційний суд зазначив, що наведену обставину, яка в даному випадку виступає кваліфікуючою ознакою злочину, не можна додатково враховувати як окрему підставу, що унеможливлює застосування статті 75 КК.

За результатами касаційної перевірки не знайшли свого підтвердження доводи прокурора про врахування судом першої інстанції одних і тих обставин при визначенні виду та міри покарання й при вирішенні питання щодо застосування статті 75 КК, оскільки як вбачається з вироку суду тяжкість вчиненого, пом`якшуючу обставину, дані, що характеризують обвинувачену, судом були враховані при призначенні покарання в межах санкції частини 2 статті 309 КК, тоді як при застосуванні статті 75 КК, суд посилався на наявність у обвинуваченої на утриманні двох малолітніх дітей.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується, що покарання, призначене ОСОБА_6 , виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливим та домірним вчиненому, а звільнення від його відбування на підставі статті 75 КК - обґрунтованим.

Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам повинна відповідати й ухвала апеляційного суду, а крім того, відповідно до статті 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вимог статей 370, 419КПК та постановив законне і обґрунтоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не встановила, а тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

у х в а л и в:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3