ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/589/24 Справа № 183/2781/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000892 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 не має наміру переховуватись від суду, оскільки має постійне місце проживання, за яким добре характеризується, раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину та батьків похилого віку.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 два роки утримується під вартою.

Стверджує, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обгрунтуванням застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що прокурором не доведено недостатніть застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику.

Посилається на те, що суд вправі визначити обвинуваченому розмір застави, оскільки п.1 ч.4 ст.183 КПК України вказує на право, а не обов`язок суду не визначати заставу.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, при цьому враховано особу обвинуваченого, який є громадянином Російської Федерації, мешкає без реєстрації в м. Києві, не має міцних соціальних зв`язків, після вчинення злочину покинув місце події та переховувався від органів досудового розслідування.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора, проти чого не заперечували обвинувачений та захисник.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000892 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 26.12.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 11.12.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який є громадянином Російської Федерації, мешкає без реєстрації в м. Києві, не має міцних соціальних зв`язків, після вчинення злочину покинув місце події.

Також слід врахувати наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, враховуючи наведене, а також обставини вказаного інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, доводи захисника щодо не визначення судом застави не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, крім того відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де буде проживати обвинувачений ОСОБА_7 у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Посилання захисника на те, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обгрунтуванням застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставним, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого та наявного ризику.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, за яким добре характеризується, раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину та батьків похилого віку колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик, окрім того, судом першої інстанції встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 обвинувачений мешкав тимчасово, вказане житло йому не належить, також відсутні відомості про те, що його малолітня дитина та батьки перебувають на території України.

Посилання захисника на те, що обвинувачений два роки перебуває під вартою колегія суддів вважає таким, що не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд провадження триває, встановлено наявність ризику переховування від суду, крім того, відповідно до листа суду першої інстанції, тривалість розгляду справи також пов`язана з тим, що розглядаються клопотання сторони захисту щодо визнання доказів недопустимими.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4