ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1745/22 Номер провадження 11-кп/814/1867/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000633 за апеляційною скаргою прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 березня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого на ПрАТ «Полтавський ГЗК», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки із покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04.11.2022, близько 12 год. 53 хв., ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, пішов за потерпілою ОСОБА_9 , яку супроводжував її син ОСОБА_10 , до під`їзду №1 буд. АДРЕСА_2 , де між 3 та 4 поверхом, відкрито заволодів грошовими коштами, що знаходилися в правій кишені куртки потерпілої у сумі 3 700 грн. та мобільним телефоном марки «Nokia 1280», чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3 966 грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванні ст. 75 КК України, та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, місцевий суд при застосування ст. 75 КК України не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення та особу обвинуваченого.

Просить взяти до у ваги, що ОСОБА_7 вчинив грабіж відносно жінки похилого віку в умовах воєнного стану.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, апеляційним судом не переглядаються.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України; конкретні обставини його вчинення; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, наявність на утриманні 2 малолітніх дітей; обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, при наявності обставин, що пом`якшують покарання і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, місцевий суд правильно дійшов висновку про наявність підстав для призначення основного покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює, позитивно характеризується за місцем роботи, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував завдані злочином збитки, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, колегія суддів зробила висновок про необхідність призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання у вигляді позбавлення волі ніж визначене місцевим судом.

Разом з тим, з огляду на обставини кримінального правопорушення, суспільну небезпечність злочину, та обставини його вчинення, колегія приходить до висновку, що доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме - застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, є слушними.

Приймаючи рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд не повністю врахував обставини кримінального правопорушення, його наслідки, те що обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти власності в умовах воєнного стану, а саме відкрито заволодів майном жінки похилого віку.

На думку колегії суддів всі наведені дані про особу обвинуваченого та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання і були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 березня 2023 року, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 06 грудня 2023 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

У зв`язку із набранням вироком законної сили взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту отримання ним копії.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4