печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника власника майна, адвоката: ОСОБА_4 ,

власника майна: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000849 від 24.10.2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержання законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурораОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 22.11.2023 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Слідчими Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000849, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 307 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника Департаменту кіберполіції Національної поліції України № 49 о/с від 30.03.2021 ОСОБА_7 ( НОМЕР_1 ) обіймає посаду старшого інспектора з особливих доручень 3-го відділу (супроводження особливо важливих справ) Департаменту кіберполіції Національної поліції України.

Так, ОСОБА_7 будучи службовою особою правоохоронного органу, здійснюючи функції представника влади, до основних завдань якого входить попередження та протидія кримінальним правопорушенням у галузі протидії кіберзлочинності, 09.08.2023 діючи умисно, протиправно та всупереч інтересам служби, переслідуючи мету особистого збагачення та збагачення третіх осіб, висловив прохання у наданні неправомірної вигоди для себе та невстановлених службових осіб структурних підрозділів Національної поліції України і Служби безпеки України за невжиття заходів щодо припинення функціонування шахрайського «колл-центру».

У подальшому, 04.10.2023 приблизно о 16.10 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно та всупереч інтересам служби, переслідуючи мету особистого збагачення, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, одержав раніше обумовлену неправомірну вигоду в сумі16 000 оларів США, яка станом на 04.10.2023, відповідно до офіційного курсу Національного банку України, еквівалентна 585 441 гривні, за безперешкодну роботу шахрайського «колл-центру».

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 368 КК України, а саме прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі.

Відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_7 05.10.2023 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Окрім того, під час здійснення досудового розслідування здобуто достатню кількість доказів, які вказують на причетність ОСОБА_7 до прикриття незаконної діяльності шахрайських «колл-центрів», які функціонують під виглядом трейдингових компаній та розташовані у м. Києві.

Шахрайські «колл-центри», які працюють під виглядом трейдингових копаній, функціонує наступним чином: отриманий клієнтський трафік потрапляє до Lead - менеджерів, які використовуючи CRM систему здійснюють розподіл баз між менеджерами з продажу. Останні, в свою чергу, використовуючи SIP телефонію, здійснюють обзвін клієнтів, та по заздалегідь приготованому «СПІЧУ» пропонують інвестувати кошти в запропонований проект. Зі слів менеджера гроші клієнта зберігаються окремо від коштів компанії, що гарантує їх цілісність, тобто особа начебто вносить свої кошти на (ECN) брокерський рахунок, відкритий в тому ж банку, що і рахунок компанії брокера, при цьому обов`язково необхідно пройти верифікацію. Потім на комп`ютер або інше технічне обладнання клієнта буде встановлено програмне забезпечення МТ4, МТ5 з технічною можливістю підключення до ECN рахунку, що дозволить виводити заявку на реальний міжбанківський ринок, тому що це електронна система для здійснення торгівлі з прямим доступом, без посередників на шляху проходження даних по мережі. Котирування в особистому кабінеті платформи МТ4, МТ5, підтягується з інформаційних джерел за достовірність, яких відповідає поставник ліквідності. При цьому доступ до персонального кабінету має лише клієнт. Також менеджери запевняють, що вони та компанія в цілому, зацікавлені лише в проведенні клієнтом позитивних операцій на міжбанківському ринку, отриманні ним прибутку так як брокер отримає свою від неї комісію СВОП. Вже зацікавленого клієнта ознайомлює з сайтом та допомагає поповнити рахунок, за що отримують близько 20% від суми депозиту. Насправді відразу після поповнення рахунку кошти опиняються на заздалегідь відкритих зловмисниками офшорних банківських рахунках або крипто гаманцях та розподіляються між учасниками злочинної схеми у відсотковому співвідношенні розмір якого обумовлений правилами злочинної організації. За кордонами здійснюється «money laundering» після чого частина відмитих коштів потрапляє до організаторів та переводяться до України на утримання офісу і виплати заробітної плати працівникам (середня чисельність офісних працівників 500 осіб), яка складається з окладу та відсотків за виконання фінансового плану.

Під час досудового розслідування допитано у якості потерпілої ОСОБА_8 , яка повідомила, що у жовтні 2021 року вирішала отримати додатковий заробіток шляхом участі у трейдингових торгах, для цього у мережі Інтернет знайшла оголошення про трейдингову компанію під назвою «КІЕХО». У подальшому із ОСОБА_8 зв`язався менеджер компанії «КІЕХО» та запропонував інвестувати кошти з метою заробітку, під час проведення фінансових операцій. ОСОБА_8 встановила рекомендоване менеджером програмне забезпечення та внесла грошові кошти в особистий кабінет. В січні 2022 року, під час проведення торгів, менеджер компанії «КІЕХО» повідомив, що баланс грошових коштів, які раніше внесені ОСОБА_8 нульовий, оскільки акції в які інвестовано кошти втрачено через падіння ринкової вартості. 14 січня 2022 року до ОСОБА_8 зателефонував представник трейдингової компанії «Flex Capital», який запропонував додатковий дохід та допомогу в поверненні грошових коштів, що незаконно привласнила трейдингова компанія «КІЕХО» шляхом відкриття у трейдинговій компанії «Flex Capital» особистого кабінету та поповнення балансу. ОСОБА_8 погодилась та внесла на особистий баланс грошові кошти. У подальшому, в процесі спілкування з менеджером трейдингової компанії «Flex Capital», останній повідомив ОСОБА_8 що для повернення грошових коштів, привласнених трейдинговою компанією «КІЕХО» необхідно на особистий рахунок, відкритий у трейдинговій компанії «Flex Capital», внести аналогічну суму коштів яка була на рахунку трейдингової компанії «КІЕХО». Від вказаної пропозиції ОСОБА_8 відмовилась, після чого зв`язок з менеджером було втрачено а кошти привласнено.

Потерпілою ОСОБА_8 добровільно надано особистий ЕОМ, на який за порадою менеджера трейдингової компанії «КІЕХО», встановлено програмне забезпечення для участі нібито у біржових торгах.

Відповідно до висновку комп`ютерно-технічної експертизи, проведеної за ЕОМ ОСОБА_8 встановлено, що в ньому містяться дані які вказують на вчинення щодо ОСОБА_8 шахрайських дій, також в ЕОМ ОСОБА_8 міститься шкідливе програмне забезпечення яке могло бути використано під час вчинення щодо неї шахрайських дій, спрямованих на заволодіння належними їй грошовими коштами.

Згідно отриманих на виконання доручення матеріалів оперативного підрозділу, встановлено перелік осіб, причетних до функціонування шахрайських «колл-центрів» та місця роботи таких «колл-центрів», безперешкодну діяльність яких, за неправомірну вигоду, забезпечують співробітники Департаменту кіберполіції Національної поліції України.

До функціонування шахрайських «колл-центрів» причетний зокрема ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (керівник охоронної компанії, надає послуги з охорони шахрайських «колл-центрів» та здійснює передачу неправомірної вигоди працівникам правоохоронних органів) використовує автомобіль LEXUS LX 570 чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 VIN - НОМЕР_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

05.10.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі.

22.11.2023 на підставі ухвали слідчого судді в ході проведення обшуку приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , з поміж іншого виявлено та вилучено: - 1350 купюр номіналом по 100 доларів США; - 8 купюр номіналом по 50 доларів США; - 5 купюр номіналом по 20 доларів США; - 1 купюра номіналом 2 долари США; - 1 купюра номіналом 1 долар США; - 97 купюр номіналом 100 Євро; - 1 купюра номіналом 5 Євро; - 50 купюр номіналом 20 Євро; - 31 купюра номіналом 50 Євро; - 487 купюр номіналом 500 гривень; -100 купюр номіналом 1000 гривень; - 8 купюр номіналом 200 гривень.

Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що речі, вилучені 22.11.2023, під час проведення обшуку в зазначеному приміщенні відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У зв`язку з викладеним, 22.11.2023 вмотивованою постановою слідчого вказані вище речі визнані речовими доказами.

Враховуючи, що вилучене в ході обшуку майно має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки містить на собі відомості, що є важливими для кримінального провадження та можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор просить накласти арешт на зазначене майно.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки вилучене майно не може мати слідів кримінального правопорушення та жодних відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того надав документи на підтвердження походження грошових коштів, що були вилученні в ході проведення обшуку. Відтак, вважає що клопотання про арешт майна подане без належного обґрунтування необхідності арешту майна з посиланням на відповідні докази, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Власник майна - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Вислухавши пояснення представника власника майна, власника майна, прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчими Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000849, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 307 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

В рамках здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 22.11.2023 на підставі ухвали слідчого судді в ході проведення обшуку приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , з поміж іншого виявлено та вилучено: - 1350 купюр номіналом по 100 доларів США; - 8 купюр номіналом по 50 доларів США; - 5 купюр номіналом по 20 доларів США; - 1 купюра номіналом 2 долари США; - 1 купюра номіналом 1 долар США; - 97 купюр номіналом 100 Євро; - 1 купюра номіналом 5 Євро; - 50 купюр номіналом 20 Євро; - 31 купюра номіналом 50 Євро; - 487 купюр номіналом 500 гривень; -100 купюр номіналом 1000 гривень; - 8 купюр номіналом 200 гривень.

Прокурор вказує, що з метою забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене в ході обшуку майно, яке постановою слідчого від 22.11.2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000849 від 24.10.2022 року.

Відповідно до ст. 131 КПК України, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, на правову підставу для звернення з клопотанням прокурор посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, згідно якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене під час обшуку майно є предметом, доказом злочину, набуте злочинним шляхом або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з наданих слідчому судді матеріалів клопотання не вбачається.

Прокурор не навів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, варто зазначити, що відповідно до п.п. 5, 7, 9, 11 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України та Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року за № 51/401/649/471/23/125, факт вилучення речових доказів, документів, цінностей та іншого майна (у тому числі предметів і документів, вилучених з обігу) відображається у протоколі слідчої дії. У протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючі ознаки, а також місце, де відповідний об`єкт був виявлений. Усі вилучені предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, працівника органу дізнання, прокурора, працівника апарату суду, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі.

В порушення вищевказаних вимог, виявлені та вилучені під час обшуку грошові кошти жодним чином не ідентифіковані, у протоколі обшуку та, відповідно, у клопотанні про арешт майна відсутні будь-які відомості про їх серійні номери. Додаток до протоколу містить опис вилучених коштів без їх ідентифікації.

Відтак, прокурором також не виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 171 КПК України, оскільки зазначено перелік і види майна, що належить арештувати.

Статтею 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Вказане свідчить, що всупереч доводам прокурора, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна і при вказаних обставинах явно порушуватиметься справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як визначено у ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити, оскільки слідчим суддею не встановлено яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає майно. З наданих слідчому судді матеріалів не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні, та майном, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170-175, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000849 від 24.10.2022 року відмовити.

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 15 год. 30 хв. 01.12.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1