Справа №359/3506/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5860/2023 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва на розгляді знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289, ст.290, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 і п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, що не перевищує два місяці, тобто до 30 грудня 2023 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції, врахувавши обставини, передбачені ст. 178 КПК України, узяв до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується відповідно до вимог ст. 12 КК України у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання, у тому числі у виді позбавлення волі до 15 років та у виді довічного позбавлення волі, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, майновий стан та дійшов висновку щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 01 листопада 2023 року, відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що прокурором протягом чотирьох років розгляду справи в суді першої інстанції з квітня 2019 року не надано суду жодного доказу та/або інших відомостей на обґрунтування доводів про необхідність тримання під вартою ОСОБА_7 і у матеріалах справи такі дані відсутні. Вказує, що посилання суду на доведеність прокурором обґрунтованої підозри та ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 є надуманим та безпідставним.

Крім того, зазначає, що стан здоров`я ОСОБА_7 тяжкий, потребує постійного нагляду, лікування, у тому числі двічі на рік профілактичного, що очевидно не може бути забезпечено у мовах слідчого ізолятора. Наразі, стан його здоров`я постійно погіршується, оскільки із ним не проводяться на протязі 1,5 року рекомендовані лікарями засоби реабілітації, наслідком чого стало значне погіршення стану здоров`я та часткову втрату працездатності.

Також вказує, що з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_7 відсутні ризики його втечі, що очевидно обумовлюється необхідністю реабілітації та слабого фізичного стану (порушення речі, неналежне пересування, тощо), а також перешкоджати іншим чином судовому розгляду справи.

Заслухавши думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

На думку колегії суддів апеляційного суду, в сукупності з існуючими ризиками, особою ОСОБА_7 , тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим - немає.

Обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування ОСОБА_7 від суду, впливу на потерпілих, свідків, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та всіх наявних даних про його особу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що існує висока вірогідність переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, і такий ризик є реальним та дійсним.

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та родини, малолітніх дітей, на чому наголошує в своїй апеляційній скарзі захисник, не можуть слугувати дійсною гарантією відсутності у обвинуваченого ОСОБА_7 наміру переховування від суду, як і не слугувало запобіжником вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів у даному кримінальному провадженні. Зважаючи на те, що обвинувачений не працював і у нього відсутнє офіційне джерело стабільного доходу, посилання захисника ОСОБА_6 на наявність у нього утриманців - нічим не доведені.

Доводи сторони захисту про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який має ряд тяжких хвороб та потребує постійного медичного нагляду, унеможливлює його подальше перебування під вартою, колегія суддів оцінює критично, оскільки з долученої адвокатом ОСОБА_6 копії висновку комісійної судово-медичної експертизи № 54/К від 30 липня 2020 року вбачається, що загальний стан його здоров`я та клінічний перебіг наявних у нього захворювань є стабільним, середнього ступеню тяжкості, без ознак небезпечних для життя явищ. Крім того, ухвалою від 24 січня 2022 року суд першої інстанції зобов`язав Державну установу «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та Філію державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та надати йому медичну допомогу з урахуванням результатів проведених досліджень і наявних у нього хронічних захворювань, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я від 10 лютого 2012 року № 239/5/104. Наразі відомості про неможливість ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я - відсутні.

Також не може бути підставою для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який втрата його сім`єю внаслідок бойових дій житлового будинку у с. Северинівка.

Отже, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інші запобіжні заходи, мають забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя