УХВАЛА

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 192/893/21

провадження № 51-418 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 ,

встановив:

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд зазначеного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 зазначеної статті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Проте наведених положень процесуального закону прокурором не дотримано.

Як убачається з касаційної скарги, прокурор зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, проте не конкретизує у чому полягають ці порушення відповідно до положень ст. 413 КПК.

Крім того, в мотивувальній частині скарги прокурор стверджує про незаконність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, тоді як в прохальній частині скарги, порушує питання лише про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, чим допустив суперечність.

Також, прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтями 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3