Справа № 755/4303/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

та сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 грудня 2020 року за № 0006045, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, з середньою освітою, працює у ресторані «КУКА», одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу (далі КК) України в редакції Закону України № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами»

у с т а н о в и в :

Суть питання, що вирішується судом

З обвинувального акта, складеного 26 лютого 2021 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 та затвердженого того ж дняпрокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 ,слідує, що ОСОБА_5 умисно заподіяв 07 грудня 2020 року ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .

Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання:(1) чи вчиняв обвинувачений діяння, яке охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого КК ?; (2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ?;(3) як слід кваліфікувати діяння обвинуваченого, у випадку доведення його винуватості ?

Суд надає ствердні відповіді на 1 та 2 питання, у зв'язку з чим кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК, з огляду на наступне.

Формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 07 грудня 2020 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебував за адресою: АДРЕСА_3 , з метою повернення до власного місця проживання за даною адресою, а саме - до квартири АДРЕСА_4 та, приблизно о 23 годині 10 хвилин, зайшовши до квартири, з метою з`ясування стосунків зі своїм вітчимом ОСОБА_9 , направився до кімнати, де останній відпочивав разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Після чого, зайшовши до кімнати, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_9 та почав наносити останньому удари в різні частини тіла, у зв`язку з тривалим конфліктом між останніми.

У цей момент, від почутого шуму в кімнаті прокинувся ОСОБА_8 , який, побачивши конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , почав розбороняти останніх та відтягувати ОСОБА_5 .

Водночас, у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і намірів, взяв зі столу кухонний ніж, та повернувшись до ОСОБА_8 , правою рукою наніс останньому ножове поранення в область живота, у результаті чого, спричинив йому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота, з пораненням правої і лівої долі печінки, чим завдам йому, згідно з висновком експерта № 042-90-2021 року від 17 лютого 2021 року, тяжке тілесне ушкодження.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Згідно ч. 1 ст. 121 КК йдеться про умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, […].

Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Позиції сторін та показання потерпілого, обвинуваченого

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у ході судового розгляду підтримав висунуте обвинуваченому обвинувачення, адже, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів з числа передбачених ст. 84 КПК, слідує, що він умисно заподіяв 07 грудня 2020 року ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, що власне і є кримінально-караним, згідно ч. 1 ст. 121 КК України.

Водночас, прокурор вважав, що, в силу ст. 50 КК, необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченого буде позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування цього покарання у порядку ст. 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 надав покази, в яких підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу у відношенні себе та зауважив, що в цей час примирився з обвинуваченим, вбачає слушним визначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що, дійсно, він заподіяв 07 грудня 2020 року ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, за обставин та умов вказаних стороною обвинувачення в обвинувальному акті.

Виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, з урахуванням того, що у вчиненому щиро кається, нині усвідомив факт протиправності своїх дій та неприйнятності вказаних дій в суспільстві.

Також, останній вказав, що донька ОСОБА_11 , котра народилася уже після подій, для нього є всім, його світом, сенсом життя, тож він просить надати йому можливість зберегти своє місце поряд з нею, призначивши відповідне покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_5 вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, жалкує, що так сталося, прохав вибачення у потерпілого, який є його дідусем та котрий не має на нього образи, крім того прокурор у судових дебатах прохав призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавлення волі, а потерпілий зазначив, що вони з обвинуваченим примирилися і він останнього вибачив.

Нині ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_12 та у них народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_11 .

За час досудового розслідування та розгляду справи в суді ОСОБА_5 став на шлях виправлення, створив сім`ю, яка зараз знаходиться на його утриманні, примирився з потерпілим, за весь час має відмінну процесуальну поведінку, а також беручи до уваги його молодий вік, що до кримінальної відповідальності притягається вперше, усе це свідчить в своїй сукупності про можливість його виправлення без реального покарання із застосуванням звільненням у порядку ст. 75 КК України.

Мотиви суду

Вказаних висновків Суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову Верховного Суду (далі в т.ч. ККС, ВС) від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

З протоколів проведення слідчих експериментів від 14 січня 2021 року з оптичними носіями за участю потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_5 слідує картина подій тотожна обставинам, які визнані судом доведеними та відображені у розділі «формулювання обвинувачення» цього вироку, зокрема щодо алгоритму завдання тілесного ушкодження обвинуваченим потерпілому.

Відповідають вони і показанням наданим в суді потерпілим та обвинуваченим при розгляді справи у цьому складі суду.

Згідно протоколу огляду місця події від 08 грудня 2020 року з ілюстрованою таблицею слідує, що об`єктом огляду є квартира, де мали місце подія, та вилучено в т.ч. предмети схожі на ножі, предмет схожий на викрутку, змив речовини бурого кольору.

Огляд проведено з урахуванням наявності заяви ОСОБА_10 від 08 грудня 2020 року про надання дозволу на огляд квартири.

Згідно висновку експертного дослідження № 081-22-2021 від 15 - 19 лютого 2021 року кров ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти- А та В, тобто його організму властивий антигеном Н, а кров ОСОБА_5 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н, та згідно висновків експертів № 091-13-2021, № 091-14-2021від 24 лютого - 04 березня 2021 року з`ясовано, що генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами на предметах вилучених з місця події у ході слідчих дій збігаються між собою та з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові потерпілого, або ж навпаки, однак одночасних збігів не виявлено.

Згідно протоколу затримання від 08 грудня 2020 року слідує, що обвинувачений затриманий о 13:00 год. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК. В обвинуваченого виявлено та вилучено кросівки та спортивні штани на яких ідентифіковано сліди речовини бурого кольору. На місці затримання обвинувачений вказав, що [… дуже каюся у скоєному …].

Згідно висновку експерта № 042-90-2021 року від 26 січня - 17 лютого 2021 року дані медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 07 грудня 2020 року о 23 годині 20 хвилин, у нього мало місце тілесне ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота, рана на передній черевній стінці в епігастральній ділянці, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини і спереду-назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з ушкодженням лівої та правої долі печінки, явищами гемоперитонеуму (наявність у черевній порожнині до 1500 мл крові).

Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, є критерій небезпеки для життя, тому, відповідно п.п. 2.1.2. та 2.1.3/к «Правил», вищевказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Характер та морфологія виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однієї травматичної дії тупим предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю може відповідати вказаному терміну.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Оцінка наведених доказів

Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК дотримано, а тому Суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно з ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом докази, згідно ст. 85, 86 КПК, є належними та допустимими.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.

Враховуючи зазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК за обставин, встановлених судом.

Щодо кваліфікації дій

Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Суд ураховує, що кваліфікація злочину, згідно позиції Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к, - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Частиною 1 статті 121 КК передбачено кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження та в цій справі, згідно висновку експерта, саме про ушкодження такого роду йдеться.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням того, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

Окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину (див. те ж рішення КС України, п. 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від08 липня 2020 року в Справа № 1-42/2004).

Даний принцип (індивідуалізації юридичної відповідальності) має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди (див. рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року).

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022)/

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК, є:

?щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловила щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки;

? активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих ст. 91 КПК України та розгляду провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни.

Обставин, що обтяжували б покарання, відповідно до ст. 67 КК, не встановлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікарня-нарколога не перебуває, має місце проживання, його стан здоров`я, спосіб життя, наявність на його утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останніми; позицію сторони обвинувачення та потерпілого щодо необхідної міри покарання із застосуванням положень ст. 75 КК; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції статті 121 КК у виді позбавлення волі зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених його ст. 76 КК.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в цій справі, враховуючи в т.ч. вказівки КАС в ухвалі від 07 липня 2021 року, є переконання суду про можливість її виправлення без відбування покарання. Цей висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінював на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, відомості щодо відсутності судимості. Також, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мали відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальна поведінка; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які знаходяться на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири співпадають з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічна характеристика та інші, в їх сукупності.

Урахував Суд додатково і дані про ті обставини, котрі змінилися у житті обвинуваченого після описаних подій, а саме, що він у своєму молодому віці утворив родину одружившись 15 червня 2021 року. У шлюбі в нього народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_11 . Позиція потерпілого, який є дідусем обвинуваченого, щодо відсутності потреби в ізоляції останнього враховуючи його прощення та факт утримання ним родини, зокрема, забезпечення правнучки Мії (інші особи, котрі могли б її утримувати у разі ізоляції батька в родині відсутні, враховуючи вік матері дівчинки). Відомості щодо його поведінки після подій, а саме те, що, як слушно вказує захисник, за час досудового розслідування та розгляду справи в суді ОСОБА_5 став на шлях виправлення, створив сім`ю, яка зараз знаходиться на його утриманні, примирився з потерпілим, за весь час має відмінну процесуальну поведінку, а також беручи до уваги його молодий вік, що до кримінальної відповідальності притягається вперше, усе це свідчить в своїй сукупності про можливість його виправлення без реального покарання із застосуванням звільненням у порядку ст. 75 КК України.

Понад це, Суд не може ігнорувати факту того, що покарання із застосуванням положень ст. 75 КК відповідає і найкращим інтересах доньки обвинуваченого, котру він утримує в родині. Позаяк, призначення реального покарання тягтиме за собою вкрай болючі наслідки для всієї родини, які пов`язані з розлученням з батьком та направленням до державних установ перебування. Враховує в цьому ключі Суд і те, що у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів (див., до прикладу, умови застосування Конвенції постанову ЄСПЛ у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, §135). Таким чином, Суд в цій справі не впевнений в тому, що ізоляція обвинуваченого та розлучення з донькою щонайменше на 5 років (див. санкцію ч. 1 ст. 121 КК), за обставин цієї справи, становитиме справедливу рівновагу між публічним інтересом та найкращими інтересами дитини.

Проаналізувавши саме ці обставини в їх сукупності, Суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, позаяк Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визнаючи тривалість іспитового строку та вид обов`язків визначених ст. 76 КК Суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тобто визначає їх у обсязі необхідному і достатньому для виправлення терміном на 2 роки, в силу ч. 4 ст. 75 КК.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо Суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення при застосуванні в т.ч. норм ст. 75, 76 КК.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, вчинюваного злочину, поведінки після, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, сприймалося б як жорстоке поводження.

Позаяк йтиметься, за обставин цієї справи, про порушення принципу індивідуалізації покарання, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України, адже в рішенні від 15 червня 2022 року у справі щодо індивідуалізації юридичної відповідальності КСУ зазначив: «призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Встановлення недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, форми вини і мотивів злочину та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом

Процесуальні витрати розподілено у порядку регламентованому ч. 2 ст. 124 КПК.

Питання речових доказів вирішено згідно положень ст. 100 КПК.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (проведення судово-медичної експертизи № 042-90-2021 від 17 лютого 2021 року) в розмірі 1 619 грн. 10 коп.

Речові докази: три предмета, схожі на ножі, які поміщено в окремі паперові конверти, опечатані паперовою біркою з відтиском печатки Дніпровського УП та підписами двох понятих; предмет, схожий на викрутку, який поміщено в паперовий конверт, опечатаний паперовою біркою з відтиском печатки Дніпровського УП та підписами двох понятих; кофту із плямами та пошкодженнями у вигляді порізу, яку поміщено в експертний пакет № ЕХРО376463, що передані до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити; DVD-R диск, де збережено відеозапис особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 ; DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 - залишити у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.

С у д д я ОСОБА_1