ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пакуль Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

20 жовтня 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000392 від 18.08.2022, звернувся слідчий відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженим прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в якому порушувалося питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 на 14 діб, без визначення розміру застави.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року клопотання слідчого було задоволено та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до 07 листопада 2023 року, включно, без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю та порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України (далі-КПК) на які посилається сторона обвинувачення, як на підстави продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не підтверджуються належними та допустими доказами, оскільки прокурор посилається на документи, які ще слугували підставою для затримання підозрюваного в порядку ст.208 КПК та докази, які нібито підтверджують обгрунтованість підозри, а саме протоколи НСРД, які підтверджують лише нецензурну лайку між особами, що утримуються в місцях позбавлення волі, а не причетність ОСОБА_10 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, вказує, що слідчим суддею, всупереч вимог ст.183 КПК не визначено підозрюваному розміру застави, яка, на переконання сторони захисту, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде співмірною із критеріями визначеними ст.182 КПК, практикою ЄСПЛ, а головне із особою підозрюваного та його матеріальним становищем.

Разом з тим, звертає увагу, що ОСОБА_8 протягом дев`яти років відбував покарання і після звільнення, так би мовити, пробув на волі два місяці до затримання його працівниками правоохоронних органів за підозрою у вчиненні даного кримінального правопорушення. Окрім того, перебуваючи на волі, підозрюваний проходив різноманітні співбесіди, однак за такий короткий проміжок часу не встиг працевлаштуватися, а відтак єдиною особою, яка отримує дохід являється його матір.

Водночас вказує, що тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою та нею взагалі ставиться під сумнів обґрунтованість врученої ОСОБА_8 підозри за ч.2 ст.255-1 КК, оскільки органом досудового розслідування не встановлено межі поширення підозрюваним злочинного впливу, не означено коло осіб, які підпали під цей вплив, тобто не встановлено суб`єктивне усвідомлення кожної особи, яка приймала участь у злочинній діяльності, саме такою, що діяла під впливом підозрюваного.

Поміж іншого, апелянт зазначає, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, підтримує зв`язок зі своїми рідними, зокрема, з матір`ю ОСОБА_11 , яка являється особою пенсійного віку, але працює далі на посаді прибиральниці службових приміщень в ДСП Чорнобильська атомна електростанція, та сином ОСОБА_12 , якого прагне виховувати, має квартиру, яка належить йому на праві приватної спільної часткової власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, або у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, або у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої, четвертої та п`ятої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Мотивуючи своє рішення про задоволення клопотання слідчого та необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 на чотирнадцять діб, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, про наявність яких свідчить як тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так і дані про особу останнього, який офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину з корисливих мотивів у період відбуття кримінального покарання в установі виконання покарань.

З такими висновками слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції.

24.04.2023 за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000392 від 18.08.2022 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК.

25.04.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК, яке відповідно до ст.12 КК, є особливо тяжким злочином.

27.04.2023 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 13 липня 2023 року, без визначення розміру застави, який у подальшому слідчими суддями неодноразово продовжений.

Зокрема, 12 жовтня 2023 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська підозрюваному ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 14 діб, тобто до 25 жовтня 2023 року, включно, без визначення застави.

З огляду на зміст клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів (а.с.1-9), колегія суддів також враховує, що 12.10.2023 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, повідомлено про відкриття матеріалів сторонам кримінального провадження, строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 закінчувався 25.10.2023 року, однак, для завершення проведення досудового розслідування необхідно: виконати вимоги ст.290 КПК; скласти та вручити підозрюваним та їх захисникам обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає правильними висновки слідчого судді, який, з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 07 листопада 2023 року, включно, без визначення розміру застави.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою та відсутність підстав для застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не зможуть забезпечити належне виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому подальше продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканість, справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 5,6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також, колегія суддів вважає, що аргументи захисника та її посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_8 квартири, постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, родини та утриманців, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку слідчого судді про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, доводи апеляційної скарги про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК є неспроможними, оскільки при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не встановлює обставини обґрунтованості підозри, так як ці обставини входять до предмету доказування лише при застосуванні запобіжного заходу, а не під час вирішення питання про його продовження, і предметом доказування у такому випадку є наявність встановлених слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська при застосуванні запобіжного заходу ризиків, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.183 КПК, правильно не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК, в період відбуття кримінального покарання.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року є законною, обґрунтованою, вмотивованою і відповідає вимогам ст.370 КПК, та відсутні підстави для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року, про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 до 07 листопада 2023 року, включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4