УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 591/9081/21

провадження № 51-6272 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року в кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 травня 2021 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, 19 жовтня 2021 року, близько 12:50 год., ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні магазину «Sinsay» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», що розташований у ТЦ «Універмаг «Київ» за адресою м. Суми, вул. Кооперативна, 1, діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу взяв зі стелажів светр та брюки чоловічі загальною вартістю 818 грн., та намагався залишити магазин не оплативши товар, однак був затриманий працівниками магазину, тобто він не виконав усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Сумський апеляційний суд ухвалою від 19 вересня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити і призначити йому більш м`яке покарання.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги засуджений зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання є невмотивованим, суди належним чином не врахували зокрема обставини, що пом`якшують покарання, негативний стан його здоров`я, відношення до вчиненого, визнання ним вини та активне сприяння розкриттю злочину. Звертає увагу на те, що обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги засудженого, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони захисту, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, має кілька хронічних захворювань.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, місцевий суд урахував обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Погоджуючись із рішенням місцевого суду, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що покарання призначене ОСОБА_4 судом першої інстанції у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, відповідає його меті, гуманності, справедливості та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того апеляційний суд дійшов слушного висновку, що визначене місцевим судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, тому вид та розмір призначеного ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, а тому колегія суддів не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.

Отже, касаційна скарга засудженого не містить конкретного обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 414 КПК України, а відтак й необхідності змінити вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 серпня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3