У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_1 ,

за фактом вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2023 року задоволено клопотання слідчої про застосування, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000078, за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

Постановлено застосувати відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи медичного характеру, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник наголошує на тому, що психіатрична експертиза відносно ОСОБА_6 , за результатами якої складено висновок № 19 від 14.06.2022 р., проведена з порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи (затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 865 від 08.05.2018 р.), а саме:

слідчим винесена постанова про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 03.06.2022 р., однак, як стверджує ОСОБА_6 , його до експерта ніхто не відвозив та він особисто не приїздив через брак коштів;

у вступній частині висновку експерта зазначені лише реквізити документів, які були використані при проведенні експертизи та не вказано якої особи стосуються ці медичні документи, а також кількість аркушів у кожному з них;

в дослідницькій частині висновку відсутній опис з посиланням на документ, на підставі якого було встановлено особу підекспертного ОСОБА_6 , а також обставини його соматичного обстеження, що може свідчити про проведення експертизи щодо невідомої особи, а відтак, про недопустимість висновку експерта;

у висновку відсутні посилання на методи та методики, що застосовувалися при проведенні експертизи;

не зазначено осіб, які були присутні при проведенні експертизи, як і про участь самого ОСОБА_6 , що підтверджує його показання про відсутність.

Наголошує на тому, що ОСОБА_6 повідомлений про підозру 30.05.2022 р., а тому, на час винесення постанови слідчого про призначення психіатричної експертизи 03.06.2022 р., він, як і захисник, мали право скористатися правами підозрюваного щодо можливості ставити питання на розгляд експертові, заявляти клопотання та відводи експерту чи експертній установі, однак внаслідок дій слідчого, були позбавлені такої можливості.

Звертає увагу і на те, що при завершенні досудового розслідування, в порушення вимог ст. 290 КПК України, стороною обвинувачення ОСОБА_6 та його захиснику не надана медична документація, яка досліджувалась експертом та покладена в основу висновку, що є підставою для визнання такого висновку експерта недопустим доказом.

Окрім того, захисник відзначає, що причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому дій підтверджується виключно показаннями свідка ОСОБА_8 , який не допитувався під час досудового розслідування, однак був допитаний прокурором в ході судового слідства, після того, як були допитані усі заявлені стороною обвинувачення свідки, проте не підтвердили причетність ОСОБА_6 до пошкодження надгробних пам`ятників. При цьому, показання свідка ОСОБА_8 містять суперечності з показаннями інших свідків, які були разом з ОСОБА_6 на кладовищі, що викликає сумнів в їх правдивості.

Наведене, на думку захисника, свідчить про те, що при прийняті рішення по справі, суд першої інстанції, ґрунтуючись на судово-психіатричній експертизі, яка була проведена з порушеннями, був позбавлений можливості зробити обґрунтований висновок про необхідність застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру із визначенням їх виду, з урахуванням дійсного стану його здоров`я.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зауважує, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не встановлено виду та розміру завданої шкоди, в результаті пошкодження пам`ятників, що свідчить про неправильну юридичну оцінку вчиненого суспільно-небезпечного діяння за ч. 1 ст. 297 КК України, оскільки при спричиненні тяжких наслідків у виді шкоди у великих розмірах, дії особи повинні бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 297 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

24.06.2022 р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчої, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000078, про застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, відносно ОСОБА_6 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України.

В клопотанні зазначено, що 09.05.2022 р., у вечірній час, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 перебував на території кладовища, яке розташоване в центральній частині с. Сирове між вул. Шевченка та пров. Зоряним (Врадіївської ТГ) Первомайського району Миколаївської області, яке відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» є місцем поховання, де вживав алкогольні напої.

ОСОБА_6 внаслідок вживання алкогольних напоїв та хворобливого стану психічного здоров`я, не розуміючи значення своїх дій та, не керуючи ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, а саме наругу над могилами, які розташовані на території цвинтаря.

Так, ОСОБА_6 09.05.2022 р. у вечірній час, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, не усвідомлюючи суспільно небезпечного характеру своїх дій та не керуючи ними, що проявилося в неусвідомленому ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних норм моралі, в частині поваги до померлих та місць їх поховань, неусвідомленому порушенні суспільних відносин, що забезпечують моральні устої суспільства, принципи загальнолюдської моралі, традиції та релігійні положення, щодо поховання померлих, наніс декілька ударів взутою ногою по гранітній вазі, яка є частиною надгробного пам`ятника померлої ОСОБА_9 , внаслідок чого пошкодив її, спричинив, не усвідомлюючи того, моральну шкоду рідним та близьким померлої.

В цей самий день та час, ОСОБА_6 , підійшов до могили ОСОБА_10 та схопив надгробний пам`ятник її могили, застосувавши фізичну силу, вирвав його із ґрунту, та кинув його на землю, внаслідок чого пошкодив надгробний пам`ятник на могилі, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлої.

В подальшому, ОСОБА_6 , підійшов до могили ОСОБА_11 , ногами розкидав вінки та квіти, які були на могилі та наніс удар взутою ногою по пластмасовій табличці з анкетними даними померлого, яка кріпилася на металевому хресту, внаслідок чого розламав вказану табличку навпіл. Далі, ОСОБА_6 , застосувавши фізичну силу, вирвав двома руками із ґрунту металевий хрест встановлений на могилі та кинув його на землю, внаслідок чого здійснив наругу над могилою, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлого.

Також в цей самий день та час ОСОБА_6 підійшов до надгробного пам`ятнику ОСОБА_12 та, застосувавши фізичну силу, зігнув металевий прут надгробного пам`ятнику могили, внаслідок чого пошкодив вказаний пам`ятник та спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлої.

Крім того, в цей самий день та час ОСОБА_6 підійшов до могили ОСОБА_13 та схопив надгробний пам`ятник її могили, застосувавши фізичну силу, вирвав його із ґрунту та кинув на землю, внаслідок чого пошкодив надгробний пам`ятник на могилі, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлої.

Також, в цей самий день та час ОСОБА_6 підійшов до могили ОСОБА_14 та наніс декілька ударів ногою по надгробному пам`ятнику його могили, внаслідок чого пошкодив надгробний пам`ятник на могилі, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлого.

Внаслідок вчинення вказаних дій ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, а саме: наруга над могилою.

За висновком судово-психіатричної експертизи № 19 від 14.06.2022 р., ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання шизоафективний розлад, маніакальний тип. За своїм психічним станом ОСОБА_6 не міг на момент вчинення злочину та не може на теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними. У відношенні правопорушення, що інкримінується ОСОБА_6 слід вважати неосудним. Підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України. Потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Врахувавши показання ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння не визнав, показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , безпосередньо наданих під час судового розгляду, які повідомили відомі їм обставини перебування ОСОБА_6 на кладовищі, письмові докази, а саме протокол огляду місця події, довідку щодо віднесення цвинтаря до офіційного місця поховання, тощо, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню та до нього слід застосувати госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу невмотивованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ухвала у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст. 420 КПК України, містити у собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільне небезпечні діяння.

При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Види примусових заходів медичного характеру, відповідно до ст. 94 КК України, застосовуються залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності хворого для себе та інших осіб.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали, вищезазначені вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

При цьому, доводи захисника щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_6 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого суспільно небезпечного діяння та пояснив, що дійсно перебував 09.05.2022 р., близько 15.30 год. на кладовищі яке розташоване в с. Сирове Первомайського району Миколаївської області, разом із ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_17 , де вживали алкогольні напої горілку. В подальшому, він залишив територію кладовища та пішов додому. Зі слів, повідомлених, односельцем ОСОБА_26 , вважав, що протиправні дії на кладовищі зробив ОСОБА_27 .

Проте, не зважаючи на такі пояснення ОСОБА_6 , його причетність до суспільно небезпечного діяння, була встановлена судом першої інстанції з врахуванням показань, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

Зокрема, свідок ОСОБА_15 повідомила про осіб, яких бачила ввечері 09.05.2022 р., які йшли зі сторони кладовища та про обстановку, яка була на місці події кладовищі.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_18 повідомив, що 09.05.2022 р. він бачив на території кладовища особу, яка прибирала біля могили ОСОБА_28 , у зв`язку з чим, він вважає, що це був ОСОБА_29 , однак стверджувати що то він саме був, він не може. При цьому, він не чув, щоб хтось з односельців говорили що хтось щось побив на кладовищі.

Зі змісту показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 вбачається, що вони разом із ОСОБА_6 та перебували на кладовищі 09.05.2022 р., де дехто із них вживав алкогольні напої.

Також зі змісту свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вбачається, що після того, як вони пішли додому, ОСОБА_6 залишився на території кладовища.

Зі змісту показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що 09.05.2022 р. о 14.00 год. він їхав дорогою повз кладовища, де побачив близько п`яти чоловік, серед яких двоє хлопців стояло і троє сиділо навпочіпки, та вживали алкогольні напої біля могили. Приблизно через 30 хв., коли він уже повертався назад з с. Берізки в с. Сирове, то він побачив трьох хлопців та ОСОБА_6 , який ходив махав руками та ногами по кладовищу, при цьому він знаходився на відстані від пам`ятника близько 2 м, зовсім в іншій стороні, він його впізнав за ходою. Він особисто не бачив, чи наносив ОСОБА_30 удари по могилам чи ще чомусь. Водночас, зауважив, що коли ОСОБА_30 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, то може щось накоїти.

Крім того, судом було допитано свідка ОСОБА_24 , який показав, що в після обідній час він знаходився на кладовищі, де здійснював прибирання на задній території. Він бачив, як на території кладовища сиділа компанія, яка складалася з 3 чи 4 осіб, серед яких був ОСОБА_31 та його брат. Відстань від нього до вказаних осіб була близько 50 метрів. Вони сиділи тривалий час, і він зрозумів що вони вживали спиртні напої, оскільки було чутно галас, та вони всі перебували в агресивному стані. Після чого ОСОБА_31 почав зачіпати пам`ятники руками, та наносив удари. Свідок сховався, щоб його ніхто не побачив. Коли вказані особи пішли, то він пішов на місце де сиділа вказана вище компанія та побачив, що там хрест лежав на землі, пам`ятник був зруйнований. Після чого він відразу зателефонував старості села та повідомив про вчинене.

Свідок ОСОБА_20 повідомила, що 12.05.2022 р. на запрошення старости Сирівського старостинського округу Врадіївської селищної ради Миколаївської області ОСОБА_32 вона перебувала в якості свідка на території кладовища, щоб вона показала чиї пам`ятники там були пошкоджені.

Так, ст. 85 КПК України передбачено, що належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, у даному кримінальному провадженні вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, ОСОБА_6 судом встановлено на підставі сукупності вищенаведених належних і допустимих доказів, зокрема, показань вказаних свідків, які у своїй сукупності підтверджують те, що саме ОСОБА_6 , який перебував на території кладовища, у стані алкогольного сп`яніння, вчинив наругу над могилами.

Така позиція в повному обсязі узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у Постанові від 07.12.2020 р. у справі 728/578/19 (провадження № 51-3411км20).

Доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості висновку судово-психіатричного експерта, у зв`язку з його невідповідністю Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 19 від 14.06.2022 р., наявного у матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 на момент вчинення злочину страждав та на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання шизоафективний розлад, маніакальний тип. За своїм психічним станом ОСОБА_6 не міг на момент вчинення злочину та не може на теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно даного висновку до ОСОБА_6 може бути рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

В той же час, апеляційний суд відзначає, що зі змісту вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_6 починаючи з 2002 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, втім з 2016 року, у зв`язку з наявним хронічним психічним захворюванням, до нього 5 разів застосовувались примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним та посиленим наглядом.

У апеляційного суду немає сумнівів в об`єктивності та достовірності висновку судово-психіатричної експертизи № 19 від 14.06.2022 р., який був складений судово-психіатричним експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертизи, а висновок експерта достатньо мотивований.

При цьому, апеляційний суд зазначає про те, що особливістю кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язкове проведення психіатричної експертизи, про що йдеться у ст. 509 КПК України. Така експертиза проводиться згідно «Порядку проведення судово-психіатричної експертизи» (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 р. № 865). На важливість висновку експерта в таких категоріях справ, звертав увагу і Європейський суд по правам людини (справа «Ходжич проти Хорватії» (заява № 28932/14), де Суд зазначив: «У такій складній сфері як психічний стан людини і передбачення того, наскільки небезпечною може бути ця людина, важко оскаржити висновок експерта без допомоги іншого експерта».

Водночас, висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

За наведеного, враховуючи, що вказаний висновок є лише підтвердженням наявності у особи психічного захворювання чи розладу, які зумовлюють потребу в застосуванні щодо неї заходів медичного характеру, із зазначенням виду такого заходу, що фактично не оспорюється стороною захисту у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно проаналізував висновок судово-психіатричної експертизи, дослідив матеріали провадження, докази на підтвердження вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння та прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

З приводу тверджень захисника щодо порушення права на захист у зв`язку з тим, що ні його, ні його підзахисного не було повідомлено про проведення експертизи, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування в.о. начальника Миколаївської філії судово-психіатричних експертиз ОСОБА_33 проведено судово-психіатричну експертизу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , за результатами якої 14.06.2022 р. складено висновок № 19. Висновок вказаної експертизи був врахований судом першої інстанції при прийнятті рішення про визначення виду примусових заходів медичного характеру.

При цьому, положення КПК України, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право у змагальній процедурі самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Таким чином орган досудового розслідування відповідно до приписів кримінального процесуального закону наділений правом вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо вважає, що вказане сприятиме ходу досудового розслідування в цілому.

Згідно зі ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до положень ст. 243 КПК України сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Крім того ст. 244 КПК України передбачає можливість сторони захисту звернуся до слідчого судді клопотанням про проведення експертизи.

У деяких випадках, передбачених КПК України, судові експертизи є обов`язковими, проведення яких не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження.

Відтак, всупереч доводам захисника, КПК України не покладає на слідчого обов`язку повідомляти підозрювану особу про проведення експертизи. Вказана позиція узгоджується із правовим висновком викладеним у Постанові від 20.10.2022 р. у справі № 565/1354/19 (провадження № 51-443км20).

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що під час досудового розслідування, зокрема, на час призначення судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_6 був представлений професійним адвокатом, який обізнаний про свої процесуальні права, серед яких широкий спектр прав, якими КПК України наділяє сторону захисту, у тому числі і правом заявляти клопотання про проведення експертиз. Таким чином у цьому провадженні сторона захисту не була позбавлена можливості заявляти клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи, виклик експерта в судове засідання для роз`яснення своїх висновків.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні рішення про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , які б слугували підставою для скасування ухвали суду та призначення нового судового розгляду в іншому складі суду, як про це просить захисник, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3