ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 204/3890/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1204/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 537, 539 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 286 КК України та призначено, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Початок строку відбування покарання 03.05.2018 року. Кінець строку відбування покарання 30.04.2024 року.

До Орджонікідзевського районного суду м.Харкова звернулася адміністрація ДУ «Харківська виправна колонія (№25)» з поданнямпро умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2018 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02.06.2023 року відмовлено у задоволенні вищезазначеного подання адміністрації ДУ «Харківська виправна колонія (№25)».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02.06.2023 року та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу засуджений вказує на те, що за весь час відбування покарання, починаючи з 21.01.2019 року, своєю поведінкою довів своє виправлення, немає стягнень, заохочувався 6 разів адміністрацією установи виконання покарань за сумлінну поведінку та ставленням до праці, характеризується позитивно, виконував усі покладені на нього обов`язки.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та відомості особової справи засудженого, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, з засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03.05.2018 року.

З 03.05.2018 року тримався в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 43)». За час тримання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 21.01.2019 року відбуває строк покарання у ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)». Під час тримання в установі характеризується позитивно, стягнень не мав. Адміністрацією установи п`ять разів заохочувався за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. На виробництві установи не працевлаштований, бере участь у роботі з благоустрою установи, до праці ставиться добре.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Намагається утримувати в чистоті і порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Намагається приділяти увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх за призначенням.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст. 123 КВК України приймає особисту участь у організації виховних заходів, що проводяться в установі. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», відвідує планові заходи.

Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує родинні зв`язки з матір`ю, батьком, сестрою та знайомою шляхом телефонних розмов.

Засуджений ОСОБА_7 на профілактичному обліку не перебуває.

З відомостей особової справи також вбачається, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» має 7 заохочень, стягнень не має.

Вказані відомості ніким не оспорюються та не спростовані під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів бере до уваги, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно п.п.2, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 , хоча в силу ст.89 КК України судимостей не має, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину та був звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки і знову вчинив, хоча і через майже 13 років після такого звільнення, один тяжкий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, та необережний злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, внаслідок якого загинув потерпілий.

Тобто, відомостями судового провадження та особової справи об`єктивно підтверджується, що хоча засуджений характеризується позитивно адміністрацією установи виконання покараня, але останній до кримінальної відповідальності притягується не вперше, раніше звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, проте це не завадило йому продовжити свою злочинну діяльність.

Крім того, за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 так і не був працевлаштований на виробництвіза власним бажанням, а лише працевлаштований днювальним на відділенні. Заохочення, які отримані засудженим ОСОБА_7 , пов`язані з виконанням останнім покладених на нього обов`язків та додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР, а також дотримання трудового розпорядку і вимог безпеки праці.

Відомості особової справи не містять відомостей про неможливість засудженого ОСОБА_7 працевлаштуватися на виробництво в ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)».

Відповідних відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Тобто, засуджений ОСОБА_7 отримував усі заохочення внаслідок своєї добросовісної поведінки, а не внаслідок ним працевлаштування на виробництві та поставлених перед ним цілей.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, відомості особової справи не містять, як й доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Колегія суддів зазначає про те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, в тому числі, шляхом виконування встановлених законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.

Більш того, згідно оцінки адміністрації установи виконання покарань, ризик вчинення засудженим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та рівень втручання, а також ризик шкоди життю і здоров`ю, оцінюється адміністрацією, як середній (арк.20-25 суд. пров.).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за весь час відбування покарання засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення, про що свідчать відсутність відомостей про працевлаштування засудженого ОСОБА_7 на виробництві за власним бажанням, а також враховуючи, що відомості про особу засудженого, який раніше вже звільнявся від відбування покарання за умисний тяжкий злочин умовно-достроково, не свідчать про те, що ОСОБА_7 зробив для себе позитивні висновки та має намір для себе в подальшому стати на шлях виправлення.

Апеляційні доводи засудженого про те, що за місцем відбування покарання він має позитивну характеристику, за весь час відбування покарання на нього не було накладено жодного стягнення та вчинив нові злочини тільки після 13 років після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, на переконання колегії суддів, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоцільності умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки останній під час відбування покарання не був працевлаштованим на виробництві, будучу звільненим від відбування призначеного покарання умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки, вчинив нові тяжкі злочини, за наслідком яких загинув потерпілий, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку засудженого та небажання ставати на шлях виправлення.

Отже, внаслідок оцінки вищезазначених обставин, суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для умовно-дострокового звільнення та недоцільності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 своїм ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не буде ефективним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні апеляційної скарги засудженого, внаслідок неефективності застосування до останнього умовно-дострокового звільнення та попередження ОСОБА_7 вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки відомості особової справи не містять беззаперечних та переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про виправлення засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді