Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3678/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія п.2 ч.2 ст.115, ч.3 ст.135 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000302 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2023 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Листвин Овруцького району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- за п.2 ч. 2 ст.115 КК України на 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі.

Строк відбування ОСОБА_7 призначеного покарання вирішено обчислювати з моменту затримання у порядку виконання даного вироку.

Зараховано як відбуте ОСОБА_7 покарання відповідно до ст.72 ч.5 КК України строк попереднього ув`язнення з 28.05.2019 року по 25.10.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку смт. Черняхів Житомирської області, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

-за ч.3 ст. 135 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Строк відбування ОСОБА_8 призначеного покарання вирішено обчислювати з моменту затримання у порядку виконання даного вироку.

Зараховано як відбуте ОСОБА_8 покарання відповідно до ст.72 ч.5 КК України строк попереднього ув`язнення з 28.05.2019 року по 19.03.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судові витрати за проведення експертиз (судово-імунологічної, молекулярно-генетичних) в загальній сумі 24065,88 гривень стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави згідно ч.2 ст.124 КК України.

Речові докази: аркуш паперу з поясненням ОСОБА_13 , витяг з Реєстру громадського стану, касаційну скаргу, постанову суду, медичні документи на ім`я ОСОБА_14 , документи державних органів стосовно розгляду справ щодо ОСОБА_14 , 4 фотознімки дитини, особову справу № 0261661 на ім`я ОСОБА_14 ; монету номіналом 50 коп.; справу про надання соціальної допомоги ОСОБА_7 № 607443 , справу про надання соціальної допомоги ОСОБА_8 № 607444; особову справу ОСОБА_14 вирішено зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- дитячі сандалі, мобільний телефон «Samsung», сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон «Samsung», білого кольору, IMEI НОМЕР_2 , дитячу ковдру червоного кольору, дитячу пов`язку на голову, документи (свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, постанова про відмову у вчинені нотаріальних дій, договір про поділ спадкового майна повернуто за належністю;

- виріз з матрацу з речовиною бурого кольору, виріз з обшивки матрацу з речовиною бурого кольору, дитячий підодіяльник з плямами бурого кольору, 2 полімерних пакети, 3 паперові пакети з продуктами горіння, 2 дитячі кофти; 461 фрагмент кісток, 3 молочні зуби, 12 цвяхів, 32 заклепки, резинку для волосся вирішено знищити.

Арешт на вищевказане майно, накладений ухвалами слідчих суддів Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2019 року та 30.05.2019 року, скасовано.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_7 у серпні 2018 року у невстановлений день, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із цивільною дружиною ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останньої, виник злочинний умисел на умисне вбивство малолітньої, реалізуючи який ОСОБА_7 , знаходячись у кімнаті вказаного житлового будинку, у ході словесної суперечки з малолітньою, умисно наніс із значною силою прикладання удар кулаком руки по голові ОСОБА_14 , від якого остання опустилась на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дiї, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_14 , ОСОБА_7 загнав малолітню пiд ліжко, що знаходиться в іншій кімнаті даного будинку, де остання перебувала до того часу, поки ОСОБА_7 не заснув.

ОСОБА_8 , яка є матір`ю потерпілої та згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України зобов`язана піклуватися про здоров`я своє дитини за вищевказаною адресою завідомо залишила свою малолітню дочку без допомоги, усвідомлюючи, що остання перебувала в небезпечному для життя стані, спричиненому неправомірними діями ОСОБА_7 , та була позбавлена можливості через малолітство вжити заходів до самозбереження.

Так, ОСОБА_8 , розуміючи, що ОСОБА_14 знаходиться на підлозі під ліжком у небезпечному для життя стані, викликаному спричиненими ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями, своєчасно не забрала її звідти та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, не викликала службу екстреної медичної допомоги, не доставила дитину до найближчого лікувального закладу, не вжила інших заходів, спрямованих на врятування життя малолітній, та, поклавши ОСОБА_14 на ліжко, відправилась спати до іншої кімнати.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 , малолітня ОСОБА_14 була поставлена у небезпечний для життя стан, при цьому ОСОБА_8 , маючи можливість, не викликала службу екстреної медичної допомоги, не доставила дитину до найближчого лікувального закладу, не вжила інших заходів, спрямованих на врятування життя малолітній, в результаті чого ОСОБА_14 , не отримавши належної допомоги, померла.

Виявивши відсутність ознак життя у ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , маючи намір приховати вчинений злочин, помістив тіло малолітньої всередину мурованої печі у вищевказаному будинку та спалив його.

Діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто протиправному заподіянні смерті малолітньої дитини ОСОБА_14 , ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Діями, якi виразилися у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані i позбавлена можливості вжити заходів щодо самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватись про цю особу i мав змогу надати їй допомогу, що спричинило смерть особи, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 135 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що вирок необхідно скасувати в повному обсязі, а справу направити на новий розгляд, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку суттєво порушив норми матеріального та процесуального права, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незаконного рішення.

Зауважує, що оцінюючи покази свідка ОСОБА_15 , суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_15 в судовому засіданні недвозначно пояснив те, що із отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді черепно-мозкової травми, потерпілий без надання медичної допомоги може жити до кількох днів, в залежності від того, як швидко відбувається розвиток гематоми. При цьому потерпілий сам не усвідомлює тяжкість травми, а також цього не можуть усвідомлювати і сторонні спостерігачі. На думку апелянта, вказане є досить важливим для встановлення того, чи могла ОСОБА_8 знати про факт перебування потерпілої ОСОБА_14 в небезпечному для життя стані. Зазначає, що у взаємозв`язку із обставинами справи, а саме тим, що малолітня ОСОБА_16 свідомість не втрачала, самостійно пересувалася, спілкувалася, здійснювала цілеспрямовані дії (перевдягалася) свідчить про те, що сторонній спостерігач не усвідомлював та не міг припускати того, що саме удар по голові міг в подальшому викликати смерть дитини. Крім того, як зазначива ОСОБА_8 , не зважаючи на її прохання та вмовляння викликати швидку, ОСОБА_7 , використовуючи фізичне та психічне насилля, забороняв їй це вчинити, а її телефон пошкодив. Звертає увагу, що всі покази надані експертом ОСОБА_15 є лише припущеннями, а тому вирок винесений, на думку захисника, на припущеннях.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, в частині кваліфікації його дій та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та призначити йому покарання - обмеження волі. Просить допитати при розгляді апеляційної скарги експерта ОСОБА_15 , оголосити протокол про результати НСРД від 25.06.2019 року, який відображає його розмову при яких обставинах вбив дочку та оглянути протокол слідчого експерименту проведеного 28.05.2019 року за його участю та його захисником з оглядом дисків запису.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Заперечує прямий умисел на вбивство, оскільки не заганяв ОСОБА_17 під ліжко, та що остання не падала. Після ляпаса ОСОБА_18 присіла, не плакала, Вказав, що ОСОБА_18 не вміла плакати чи сміятися, ходити на горщик. Телефон у ОСОБА_19 ніхто не забирав. Телефони завжди лежали на столі, а швидку для дитини відмовився викликати, оскільки у дитини тіло в ділянці грудної клітки було в синцях. Ідея по переодягненню дитини виходила від ОСОБА_19 . А тому вину за п.2 ч.2 ст. 115 КК України не визнає, оскільки наміру вбивати дитину не мав.

Визнає себе виним в тому, що дав ляпас дитині, яким не міг вбити. Ляпас наніс із невеликою силою, після цього злякався, був в шоці та покликав ОСОБА_19 . У дитини бачив на грудях синьці в той момент, коли ОСОБА_8 знімала з неї гольф, їх походження йому було не відомо. З 23 годині до 4 ранку спав, тому не знає, що відбулося у хаті. Його вранці розбудила ОСОБА_8 і повідомила, що дитина уже в печі, наказала принести дрова і розтопити піч. Дитина лежала в печі вже мертва, оскільки коли він доторкнувся до неї, то її тіло було холодне.

Зміну показань обумовлює тим, що хотів, щоб його діти (хлопчики) залишилися жити з матір`ю у батьківській хаті та продовжували його рід. До того ж ОСОБА_8 просила взяти всю вину на себе, а також йому погрожувала колишня теща. Спиртні напої в той день він не вживав, був тверезий.

Вважає, що пред`явлене обвинувачення не є конкретним, має загальний характер, і за змістом виключає відповідальність за п 2 ч 2 ст.115 КК України. Сторона обвинувачення, на думку апелянта, не надала доказів суду в умисному вбивстві тобто протиправному заподіянні смерті іншій людині ОСОБА_14 , та зазначає, що у справі відсутня судова медична експертиза від чого настала смерть потерпілої.

Твердить, що не була висловлена думка потерпілого під час вирішення питання про призначенням йому покарання та прокурором не були розкриті документи негласних слідчих(розшукових) дій, зазначає, що не отримав постанови від слідчого ДБР щодо неправомірних дій працівників поліції відносно даної події та не мав можливості її оскаржити в установленому порядку.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених, захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, потерпілого ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та заперечив щодо апеляційної скарги ОСОБА_7 , заперечення прокурора на апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 за п.2 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство малолітньої дитини, про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.3 ст. 135 КК України, а саме у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, що спричинило смерть особи, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

Хоча обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у суді свою вину не визнали, на переконання колегії суддів їх вина у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю доказів, які є належними та допустимими.

Під час допиту в суді першої інстанції 08.09.2022 року ОСОБА_8 пояснила, що в той день (21-22 серпня 2018 року) ОСОБА_20 повернувся додому п`яний. ОСОБА_18 почала плакати, впісялась, а ОСОБА_20 почав на неї кричати та стукнув з розмаху долонею у ліву вісочну частину, після чого наказав залізти під ліжко та закрити рота. Сам випалив цигарку та ліг спати. Коли він заснув, вона поклала ОСОБА_17 на ліжко. При цьому помітила, що у неї з`явився синець. Дитина сказала, що їй болить голова, вона дала їй сироп «нурофен» і ОСОБА_18 заснула. Вона пішла спати до сина. Близько 4 години ранку встала, підійшла до ОСОБА_21 , та вже хропіла, а на подушці була сукровиця. Вона злякалась, розбудила ОСОБА_20 і просила викликати швидку та поліцію. Він відмовився, тоді вона взяла телефон. Однак, ОСОБА_20 його забрав та побив. Після цього забрав дитину загорнув у червоний плед і поніс. Через деякий час повідомив, що дитину спалив, попіл з печі виніс на річку. На її запитання, що ж тепер буде, відповів, що якщо вона буде мовчати, то все буде добре. Вона не могла з цим жити, тому подзвонила сину ОСОБА_22 , знаючи про те, що останній розповість про це вдома і її мати повідомить куди потрібно. Після даного випадку вона боялась пускати до будинку представників соціальних служб, які приїздили перевірити умови проживання дитини. Фельдшер приходила до їх двору, однак до будинку не заходила, лише питала, як почуваються діти, чи здорові вони. За вказівкою ОСОБА_20 вона вдягала сина у дівочий одяг та показувала представникам служб, які приїздили. Також, щоб ніхто не дізнався, що ОСОБА_21 вже не має, прала її одяг та вивішувала у дворі, а ОСОБА_20 купував іграшки для дівчинки та цукерки на трьох дітей. Вказала, що ОСОБА_17 повернули в сім`ю на підставі рішення апеляційного суду 12 серпня 2018 року. Агресія ОСОБА_20 була викликана тим, що дитина не сходила на горщик, а в штани. Спочатку він вдарив її по голові, оскільки вона намагалась закрити собою дитину, а потім ОСОБА_17 . Відносно синів ОСОБА_20 агресію та насильство не проявляв.

Зазначила, що визнає себе винною в тому, що довго мовчала про це.

В судовому засіданні 20.02.2023 року за новим обвинуваченням, на підставі обвинувального акту внесеного прокурором згідно ст.338 КПК України, ОСОБА_8 зазначила, що вину за 135 ч.3 КК України не визнає та показала, що могла для дитини, то зробила, зокрема після скарг дитини на головний біль дала знеболювальне. Проте, що дитина перебуває в небезпечному стані не розуміла. Завадити нічим не могла, оскільки ОСОБА_7 , після нанесення удару ОСОБА_21 , також застосував фізичне насильство до неї. Вказала, що не погоджується з показаннями ОСОБА_7 про те, що він дав ляпас, оскільки фактично той наніс сильний удар кулаком, після якого почав виділятися синяк, який вранці був вже дуже великий.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні 08.09.2022 року пояснив, що того дня прийшов з магазину, зайшов у веранду. Хлопці дивились телевізор. Даші з ними не було. Він запитав про ОСОБА_17 . Йому відповіли, що вона у своїй кімнаті, оскільки «наробила в штани». Коли він її покликав і запитав чому вона так робить, то ОСОБА_18 відповіла, що він їй не тато. Він не стримався і дав їй ляпас, після чого вийшов з хати. Наміру вбивати дитину, та попередньої змови про це з ОСОБА_23 , він не мав. Коли повернувся всі вже спали, він також ліг спати. Потім його розбудила ОСОБА_19 . О котрій годині це було не знає. Вона підвела його до печі і сказала, що треба спалити. В цей час також прокинувся син, який запитав де ОСОБА_18 , на що ОСОБА_19 відповіла, що її забрав чужий дядько. Він не хотів палити піч, хотів забрати звідти ОСОБА_17 , а ОСОБА_19 не дозволила, сказавши, що ОСОБА_21 вже все одно. Тому він послухався і розпалив піч, однак із-за поганого освітлення чітко не бачив, що в печі. Чи була ОСОБА_18 в цей момент живою чи мертвою не знає. Потім ОСОБА_19 ще принесла подушку і кинула в піч. Дрова у піч закладав дубові і лише раз, десь 7 чи 9 полін. Коли все догоріло, ОСОБА_19 наказала зібрати попіл і винести. Всі його дії ОСОБА_8 контролювала і керувала ним як хотіла. Перша його думка занести попіл на кладовище і захоронити у могилі батька чи матері, а потім вирішив не турбувати мертвих і виніс до річки, куди висипав попіл з пакету, а потім викинув і пакет. Після цього вони вже не жили, а існували. Він хотів піти написати явку з повинною, а ОСОБА_19 сказала, що поб`ємо один одного і повідомим, що дитину викрали. Він говорив ОСОБА_19 , що візьме все на себе. В цій ситуації він подумав про синів і запитав ОСОБА_19 , що ж буде з ними. ОСОБА_19 на це відповіла, що синів нікому не віддасть, а поріже їх. У перших числах травня ОСОБА_19 схопила телефон, вийшла, а коли повернулась то повідомила, що приїде ОСОБА_22 з другом. Сказала, що ОСОБА_22 все розповіла. Він ( ОСОБА_20 ) поб`є її, а ОСОБА_22 з товаришем поб`ють його ( ОСОБА_20 ), після чого скажуть, що викрали дитину. Однак, ОСОБА_24 приїхав один. Заперечив, що заганяв ОСОБА_17 під ліжко, та що остання падала. Після ляпаса ОСОБА_18 присіла, не плакала. Вказав, що ОСОБА_18 не вміла плакати чи сміятися, ходити на горщик. Телефон у ОСОБА_19 ніхто не забирав. Телефони завжди лежали на столі. «Швидку» для дитини відмовився викликати, оскільки у дитини тіло в ділянці грудної клітки було в синяках.

Ідея по переодягненню дитини виходила від ОСОБА_19 .

Незважаючи на таку позицію обвинувачених, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши усі докази, в тому числі і ті на які посилається захисник та обвинувачений ОСОБА_7 , навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинувачених та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України.

Твердження захисника, що судом допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, свідок ОСОБА_25 пояснила, що протягом 2018 - 2019 років працювала начальником служби у справах дітей Овруцької РДА. 12.04.2018 року дитина була фактично повернута в сім`ю 19.04.2018 року робилось обстеження умов проживання. В той день було багато представників різних служб. Вона тримала дитину на руках, дівчинка була активна, весела, співала, гралась, розповідала вірші. На той час ОСОБА_16 виповнилось повні 4 роки. Другий раз обстеження проводилось 13.06.2018 року при якому були присутні представники поліції, служби у справах дітей. Обвинувачені пустили до будинку лише представника сільської ради Вишневську, інших, в тому числі її, не пустили. 23.01.2019 року у зв`язку з повісткою на судове засідання до апеляційного суду хотіли надати суду нову інформацію, тому 25.01.2019 року пішла до помешкання однак її в черговий раз не пустили. Зачинились зсередини і не відкрили двері. 12.02.2019 року вона робила акт обстеження, її впустили вона бачила в будинку одяг взуття. Дівчинку їй не показували. Хлопчиків вона бачила, вони грались у першій кімнаті. Коли вона запитала у хлопчиків, де ОСОБА_18 , вони нічого не говорили, мовчали на це питання. З їх боку було звернення до поліції з питання забезпечення безперешкодного входу до приміщення, на що було отримано відмову, мотивовану тим, що родина на обліку не перебуває, тому двері зламувати не будуть. Потім нібито старший син повідомив бабусі, що не має ОСОБА_16 , і та звернулась до поліції. Тоді вже сказали, що дитини не має.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що з 2018 року працює в Словечанській сільській раді. Про сім`ю ОСОБА_27 дізналась після повернення в родину дитини. Складали акт обстеження у квітні 2018 року, було все добре, діти грались, тоді вона вперше побачила ОСОБА_16 . Відразу помітила, що дитина має інвалідність, оскільки у неї була не робоча рука. Після квітня місяця вона приходила у червні, її з членів комісії впустили лише одну. Мотивували це тим, що мають острах, що дитину можуть забрати. В будинку було харчування, діти грались, ОСОБА_18 була активна, йшла на контакт.

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що виконував на той час обов`язки старости Листвинського старостинського округу. Знав родину ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Знав, що у родини була дівчинка ОСОБА_18 , яку забрали з родини, потім народилось ще двоє хлопчаків. Потім повернули в родину ОСОБА_17 . Разом з представниками інших служб він відвідував родину у квітні. В подальшому вже його не впускали до помешкання. Не пускав обвинувачений. Він бачив дітей у дворі, однак разом всіх втрьох ніколи дітей не бачив. На території округа є амбулаторія. Фельдшер почала скаржитись, що її не пускають до дітей. Це був січень 2019 року. Коли ОСОБА_20 приходив по довідки він запитував, чому не випускає дітей, той казав, що боїться, що викрадуть. Про те, що ОСОБА_16 вбито дізнався 29.05.2019 року від працівників поліції. Вони повідомили, що отримали повідомлення про пропажу дівчинки, пішли до будинку. ОСОБА_19 у вікно показала дитину. Дитину працівники поліції сфотографували і по фото ОСОБА_26 виявила те, що це не ОСОБА_18 . Тобто, ОСОБА_19 на хлопця вділа дівочий одяг, на коси натягнула резинку, однак дитина трималась за матір правою рукою, що не могла робити ОСОБА_16 із-за інвалідності. Тоді вони разом з працівниками поліції повернулись до будинку і виявили, що ОСОБА_16 не має. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на людях вдавали, що дитина наявна, а саме прали одяг ОСОБА_16 . Купували на трьох дітей речі, ласощі, навіть купили для Даринки ляльку, в той час коли її вже насправді не було.

Свідок ОСОБА_29 пояснив, що був заступником голови Словечанської ТГ. Знав, що в с.Листвин проживає родина ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. Особисто до нього телефонував ОСОБА_7 і скаржився, що до них постійно приходять різні комісії. Фельдшер просила поговорити з ОСОБА_7 , щоб той привіз дітей на обстеження. Він порадив ОСОБА_7 здати дітей в дитячий садочок. Ця розмова відбувалась, коли вже ОСОБА_16 не було. Вказав, що після повернення ОСОБА_16 пару разів відвідував родину; спочатку ОСОБА_7 з ним спілкувався добре, а потім почав проявляти агресію.

Свідок ОСОБА_30 показала, що працює у ДНЗ «Центр легкої промисловості та побутового обслуговування населення". В їхньому навчальному закладі протягом трьох років навчався ОСОБА_31 , який випустився 30.06.2021 року. Якось він зник в період навчального процесу і вони його шукали. Телефонували рідним та на його телефон. На дзвінок ОСОБА_24 відповів, та повідомив, що перебуває у своєї біологічної матері. Після повернення ОСОБА_22 , вона запросила його до кабінету, де проводила бесіду, в ході якої ОСОБА_24 повідомив, що у мами була його малолітня сестра, а зараз її не має, бо її спалили. Вона дала Владу аркуш паперу і попросила викласти свої пояснення у письмовому виді. Він написав про спалення сестри, тому вона повинна була повідомити про даний факт у поліцію. Під вечір до неї приїхали працівники поліції, які у її кабінеті вилучили пояснення ОСОБА_22 . ОСОБА_32 стосовно обставин загибелі сестри він не розповідав, казав, що спалили, потім ще щось пов`язане з водою, однак вона вже не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_33 пояснила, що ОСОБА_8 її дочка, а ОСОБА_7 співмешканець дочки. Вони мали трьох спільних дітей: дочку ОСОБА_34 , синів ОСОБА_35 та ОСОБА_36 . Коли вона приїздила провідати дочку, то ОСОБА_7 був завжди п`яний та виганяв її з дому. Відносно один до одного у них проявлялась агресія. Телефонувати вона могла тільки на його телефон щоб поспілкуватись з дочкою. Коли він уходив з будинку то телефон забирав з собою, тому нічого їй дочка розповісти не могла. Вказала, що ОСОБА_37 із сім`ї була вилучена, а потім повернута. Це було в квітні місяці, рік вона не пам`ятає. Після повернення дитини вона двічі приїздила, це був десь липень чи серпень місяць. Якось ОСОБА_24 сказав, що приїде додому, а сам не приїхав. Поїхав до матері в с.Листвин. Коли приїхав, то попросив її сісти, а потім повідомив, що ОСОБА_21 не має. Зі слів онука їй стало відомо, що ОСОБА_7 був п`яний, стукнув ОСОБА_17 , після чого матір до неї не підпускав, а потім спалив її у печі. Вона після цього почала дзвонити дочці, їй не відповідали, тому вона зателефонувала сину і сказала йому, що буде телефонувати до поліції. Той відповів «дзвони». Вона телефонувала до поліції, де їй радили дзвонити до служби дітей, куди вона також дзвонила. Через деякий проміжок часу їй зателефонували і повідомили, що дитини дійсно не має.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що з 15 років навчався у ліцею. З ОСОБА_8 спілкувався не часто, на канікули він їздив у с.Листвин, іноді телефонував. У ОСОБА_8 крім нього та його старшого брата, були ще менші діти: ОСОБА_18 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 . ОСОБА_8 проживала з ОСОБА_7 .. Коли ОСОБА_17 повернули у сім`ю він не пам`ятає, через 3-4 місяці після цього він приїздив до матері, спілкувався з ОСОБА_40 . Якось він приїхав на два чи три дні, це було на ОСОБА_41 , і побачив, що ОСОБА_21 не має. Запитав у мами де вона. Мама розповідала, що ОСОБА_7 будучи випивший, вдарив ОСОБА_17 , вона впала і вдарилась об залізне ліжко. Потім ОСОБА_7 завернув її у ковдру і спалив, а потім кудись виніс. Казала, що це сталось десь півроку тому. Мама виявила її під ліжком. Він і маму бив в його присутності і його. Тому вона його боялась і нікому не повідомляла. Після розповіді матері, ОСОБА_7 цю версію також підтримав і просив нікому не казати. Після цього він ще один день побув у с.Листвин і поїхав. Про це він розповів заступнику директора та бабусі. Вказав, що замість ОСОБА_21 вони показували меншого сина, видаючи його за дівчинку.

Спеціаліст ОСОБА_15 , який працює судово-медичним експертом був опитаний за клопотанням прокурора, як спеціаліст в галузі судової медицини, з поставлених йому питань пояснив, що у 5 річної дитини ще не закінчилось зростання склепіння кісток черепа, тому при нанесенні удару зі значною силою прикладання (кулаком, ладонею) дитині можна заподіяти черепно мозкову травму та викликати субдуральну гематому. Наявність синяка на обличчі вже вказує на черепно мозкову травму. Голова є важливим органом, тому у разі заподіяння травми людина може жити як декілька годин так і пару днів. Це залежить від того, як швидко станеться набряк мозку. Наявність сукровиці вказує на те, що внаслідок здавлення мозку стався набряк легенів, тому почала виділятися рідина, піна, що фактично вказує вже на настання смерті. В такому випадку самостійно надати допомогу людини неможливо, оскільки необхідні реанімаційні заходи, зокрема штучна вентиляція легенів.

Також суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа №281/128/19, провадження № 51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Відповідно до рапорту уповноваженої особи, зареєстрованого під № 2755 від 27.05.2019 року, зафіксовано надходження повідомлення про те, що 27.05.2019 року о 14:49 за адресою: Овруцький район, с.Листвин учень ОСОБА_13 у пояснювальній записці зазначив, що перебуваючи у біологічної матері в с.Листвин, дізнався, що рік тому вітчим з матір`ю ОСОБА_8 вбили сестру 3-4 років, а саме штовхнули дитину, яка вдарилась головою, від чого наступила смерть; в подальшому тіло спалили в печі, кістки викинули у річку.

Згідно рапорту за №2754 від 27.05.2019 року про надходження повідомлення ОСОБА_42 про підозру щодо можливого вчинення фізичного насильства ОСОБА_43 стосовно дітей 6р, 3 р, 1,5 р.) оскільки раніше погрожував ножем 16 річному сину. Одночасно заявниця повідомила, що телефонувала дочці, яка не дала слухавку внукам.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2019 року, від ОСОБА_44 прийнято заяву, що в с.Листвин Овруцького району Житомирської області близько року тому вбито сестру ОСОБА_13 , про що останній зазначив у навчальному закладі.

Протоколом огляду місця події від 27.05.2019 року, зафіксовано огляд приміщення кабінету №31 ДНЗ «Центр легкої промисловості та побутового обслуговування населення", розташованого в м.Житомир, вул.Чуднівська, 2 , де було вилучено пояснювальну записку ОСОБА_13 в якій викладено обставини загибелі його сестри, на яку накладено арешт ухвалою слідчого судді 3.06.2019 року.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту проведеного 28.05.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 , яким зафіксовано повідомлені підозрюваним обставини про те, що в серпні 2018 року, коли він повернувся додому дочка вказала, що не рахує його батьком, після чого він наніс удар долонею правої руки в обличчя Дарії, яка впала. Вдарилась головою (вісочною частиною справа ) об бильце ліжка. ОСОБА_8 намагалась надати медичну допомогу Дарії, проте це їй не вдалось. Після чого він спалив тіло в печі в будинку, а через декілька днів в полімерному пакеті виніс до річки неподалік будинку. Потім підозрюваний продемонстрував дії, які зазначив вище.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 28.05.2019 року за участю ОСОБА_8 , та її захисника ОСОБА_45 під час якого підозрювана вказала, що після 20.08.2018 року, точної дати не пам`ятає, в приміщенні будинку АДРЕСА_1 близько 21 години її співмешканець ОСОБА_46 був в п`яному вигляді і вдарив кулаком в обличчя дочку ОСОБА_47 , 2013 року народження, яка від удару впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_48 наказав їй залізти під ліжко, де вона перебувала доки він не заснув. Після цього вона поклала дочку в іншій кімнаті на ліжко. Близько 4 години підійшла до дочки, яка хропіла, не прокидалась, у неї були судоми всього тіла, а з рота витікала рідина рожевого кольору. Вона запропонувала співмешканцю викликати «швидку» допомогу, але він заборонив, посилаючись на те, що у дитини синець під лівим оком. Через деякий час ОСОБА_49 припинила подавати ознаки життя, тоді вони почали радитись, що робити з трупом. ОСОБА_7 сказав, що все вирішить сам, виніс дочку в кухню, розпалив піч, а їй розповів, що труп спалив, а решки викинув у річку. Після зазначеного підозрювана вказала на механізм нанесення удару, обстановку, місце куди поклала і де померла дитина.

Протоколом огляду від 28.05.2019 року, зафіксовано огляд домоволодінням АДРЕСА_1 де проживали обвинувачені, в ході якого, в печі були виявлені продукти горіння, які упаковані в пакети. (т.3 а.с. 88-95).

Згідно протоколу огляду місця події від 10.06.2019 року, зафіксовано огляд ділянки місцевості в с.Листвин, вул.Партизанська, де наявний рівчак, шириною 2,2 м. (після висушування русла річки) в ході дослідження якого виявлено фрагменти кісток на вигляд обгорілі, 3 молочні зуба, основи черепа, фрагменти кісток щелепи, фрагменти ребер, з ілюстративною таблицею до нього.(т.3 а.с221-229)

Висновком експерта №115-МК від 25.06.2019 року, згідно якого серед чисельної кількості уламків наданих на дослідження, що були виявлені та вилучені при огляді русла річки виявлені фрагменти кісток, які за своїми анатомо-морфологічними особливостями належать до кісток однієї людини, а саме до лицевого та мозкового черепу, ребер, хребців, трубчастих кісток, на яких виявлені ознаки дії високої температури (полум`я), будь-яких травматичних ушкоджень на кістках не виявлено. На виключається можливість, що кістки, які можливо ідентифікувати, належали дитині, вік якої не виявилось можливим встановити.

Висновком №116-МК від 18.06.2018 року, встановлено, що надані на експертизу об`єкти, виявлені при огляді русла річки є молочними зубами, за ознаками свідчать про вік дитини 4-5 років, на яких виявлені ознаки дії високої температури.

Висновком №114-МК від 25.06.2019 року з якого слідує, що при дослідженні зольних останків виявлених у печі в домоволодінні де мешкали обвинувачені, пакети №1,2,6 встановлено, що вони по своїх анатомо-морфологічним особливостях могли належати до кісток людини, вік якої встановити не представилось можливим, на яких одночасно виявлені ознаки дії високої температури (полум`я).

Постановою від 23.10.2019 року про встановлення особи трупа ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку протиправно було позбавлено життя в серпні місяці 2018 року.

Довідкою Словечанської сільської ради від 23.10.2019 року про те, що біля місця, де проводились слідчі дії (осушування річки та пошук залишків тіла ОСОБА_14 ) вверх по руслу річки на відстані 400 м було кладовище. Вниз по руслу річки на відстані 300 м знаходиться нині діюче кладовище, на північ на відстані 200 м знаходиться стародавнє городище.

Зазначений доказ логічно пояснює виявлення у висушеному руслі річки одного фрагменту кістки, який відповідно до висновку експерта №19/10/2-312/СЕ/19 ідентифікований як такий, що належить невстановленій особі чоловічої статі та не спростовує висновки суду.

Протоколом про результати НСРД від 25.06.2019 року, який відображає розмову ОСОБА_8 з жінкою в ході якої ОСОБА_8 розповідає останній про обставини загибелі дочки Дарії.

ОСОБА_8 зазначила, що «чоловік вдарив дитя і воно зранку померло….», «… видно добре в голову стукнув, скорую не дав визвать…».

Протоколом про результати НСРД від 25.06.2019 року, який відображає розмову ОСОБА_7 з чоловіком, якому розповідає, за яких обставин з необережності вбив дочку.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 , застосовуючи нецензурну лексику в протоколі про результати НСРД від 25.06.2019 повідомив, що «вдарив свою дочку» (т. 3 а.п.249-253).

Ухвалою суду про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Будь-яких сумнівів, щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування вироку колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, вказані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційних скарг.

Так, умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочину обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Для кваліфікації безпосереднє і вкрай важливе значення має встановлення виду прямого умислу за ступенем конкретизації у свідомості суб`єкта злочину передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел, оскільки вчинене може бути кваліфіковане як замах на злочин лише за умови встановлення прямого визначеного умислу, де особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість(неминучість) настання конкретних суспільно небезпечних наслідків.

Кримінальна відповідальність за вбивство через необережність ( ч.1 ст.119 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за умови, якщо було вчинено вбивство, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК) і вбивства через необережність (ч.1 ст.119 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставлення до них.

До схожого висновку про розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК) і вбивства через необережність (ч.1 ст.119 КК) прийшов і ВС у справі № 205/375/20 у постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.04.2023 року

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , в стані алкогольного сп`яніння, в гніві на малолітню дитину, якій було неповних п`ять років, яка мала інвалідність, зі значною силою прикладання, кулаком завдав удар в голову, від чого та впала на підлогу, а в подальшому загнав її під ліжко і ліг спати.

Так, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 , яка була очевидцем події вказувала, що ОСОБА_48 з розмаху кулаком вдарив дитину у ліву «вісочну» частину голови та підтвердила, ці обставини і в суді апеляційної інстанції, вказавши, що обвинувачений бив кулаком і бив сильно, вказала що вона знає, які сильні у нього удари бо не раз їх отримувала.

Крім того, ОСОБА_8 повідомила, що відразу у дитини з`явився синець, дитина скаржилась на біль в голові, а через деякий час, уночі вона побачила наслідки удару, виділення сукровиці, дитини хрипіла та знепритомніла, однак ОСОБА_48 заборонив їй викликати швидку, забрав тіло дитини та спалив у печі.

З показань свідків слідує, що в подальшому тривалий час ОСОБА_48 та ОСОБА_23 приховували смерть дитини, переодягали хлопчиків у дівчачий одяг, не пускали перевірки соціальних служб і лікарів, вигадували версії про крадіжку дитини та її зникнення і це усе тривало дев`ять місяців.

Зазначені обставини на думку апеляційного суду, в тому числі нанесення дорослим чоловіком удару кулаком, зі значною силою прикладання малолітній дитині в голову, коли цей орган у дитини, ще є несформованим, поведінка обвинуваченого після цього, який, не тільки не надав допомогу, а загнав дитя під ліжко, не дав викликати швидку, а потім знищив тіло дитини, шляхом його спалювання, щоб унеможливити його ідентифікацію та виявити тілесні ушкодження, встановити причину смерті обґрунтовано свідчать про наявність у ОСОБА_7 умислу на заподіяння смерті малолітній дитині, спонукальною причиною якого послугували раптово виниклі неприязні відносини, що вказує на правильність кримінально-правової кваліфікації його дій за п.2 ч.2 ст.115 КК України, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відсутність висновку судово медичної експертизи трупа у даному випадку не спростовує правильність висновків суду щодо причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та настанням смерті малолітньої потерпілої ОСОБА_50 , оскільки це викликано не неналежним досудовим розслідуванням, а неможливістю її проведення через відсутність тіла, яке ОСОБА_7 , усвідомлюючи це намагаючись приховати вбивство знищив спаливши, а попіл та рештки висипав у річку.

Разом з тим, інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою ці обставини підтверджують поза розумним сумнівом.

Так, зокрема, в будинку у печі, а також в місці на яке вказав ОСОБА_7 були виявлені кісткові рештки та зуби, які піддавалися дії високої температури та які можуть належати дитині, зуби дитини 4, 5 років, що узгоджується з показаннями обвинувачених про спалення трупу у печі та висипання «праху» у річку.

Обвинувачена ОСОБА_8 показала, що саме від удару ОСОБА_7 малолітня ОСОБА_49 стала себе почувати погано, у неї проявився синяк, вона скаржилася на головну біль, потім стала хрипіти та у неї виділилася з роту сукровиця, згодом стала не подавати ознак життя і її тіло обвинувачений спалив.

Спеціаліст ОСОБА_15 , який працює судово медичним експертом, має спеціальні знання в галузі судової медицини надав суду пояснення щодо симптомів черепно мозкової травми, будови склепіння черепу у малолітньої дитини та вказав, що виділення рідини та піни (сукровиці) є ознакою черепно мозкової травми, субдуральної гематоми, здавлення мозку призводить до набряку легень та виділень, а без надання медичної допомоги (реанімації) призводить до смерті.

Пояснення ОСОБА_15 , які надавалися суду стосувалися лише спеціальних знань в галузі медицини, а саме стосовно симптомів, ознак черепно мозковї травми, можливих наслідків, особливостей отримання їх малолітніми та їх протікання, характеру медичної допомоги та відповідають положенням ст. 71 КПК України, не підміняють судово - медичну експертизу трупа, проведення якої не можливе та їм надавалася оцінка виключно як поясненням, консультації особи, яка має спеціальні знання.

Що ж стосується доводів захисника ОСОБА_9 щодо відсутності у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК, полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Варто зазначити, що для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, несе відповідальність за ст. 135 КК.

Як встановлено судом першої інстанції, під час допиту ОСОБА_8 не заперечувала, що після скарг дитини на головний біль дала їй знеболювальне. Проте, що дитина перебуває в небезпечному стані не розуміла. Коли ОСОБА_7 заснув, вона поклала ОСОБА_17 на ліжко. При цьому помітила, що у неї з`явився синець. Дитина сказала, що їй болить голова, вона дала їй сироп «нурофен» і ОСОБА_18 заснула. Вона пішла спати до сина. Близько 4 години ранку встала, підійшла до ОСОБА_21 , та вже хропіла, а на подушці була сукровиця.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 бачила як ОСОБА_7 наніс удар кулаком зі значною силою прикладання у життєво важливий орган (голову) малолітньої дитини, від якого дитина опустилася на підлогу. ОСОБА_8 побачила синець, який відразу проявився, дитина поскаржилась на головний біль, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду, що ОСОБА_23 усвідомлювала, що дитина перебуває в небезпечному для життя стані, однак вона проявила байдужість, лягла спати, не викликала швидку відразу і в подальшому, коли дитя стало хрипіти, бачучи виділення сукровиці, а в послідуючому дала можливість ОСОБА_51 забрати та спалити тіло дитини.

Не може апеляційний суд погодитися і з доводами апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_23 не мала можливості викликати швидку, оскільки ОСОБА_48 застосував до неї силу, розбив телефона. Як слідує з її показань, ОСОБА_48 після нанесення удару дитині ліг спати, що вказує про те, що ОСОБА_23 мала можливість покликати на допомогу, однак цього не зробила, а в послідуючому не чинила перешкод, коли ОСОБА_48 позбувався тіла, разом з ним приховувала вбивство дитини упродовж дев`яти місяців.

За таких обставин колегія апеляційного суду вважає, що оцінивши докази, надавши їм об`єктивну оцінку у вироку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

Колегія суддів вважає, що зібрані та дослідженні у кримінальному провадженні докази є достовірними, належними, допустимими і достатніми, та в своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та цими доказами спростовуються твердження сторони захисту про те, що вирок винесений на припущеннях.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , що він заподіяв смерть малолітній потерпілій через необережність, колегія суддів розцінює як намагання применшити свою винну, оскільки спосіб, характер, послідовність дій ОСОБА_7 , його поведінка під час вчинення злочину та після його вчинення, вказують, що має місце саме злочин, передбачений п.2 ч.2 ст. 115 КК України, і свідчать про те, що в даному випадку останній діяв з умислом на позбавлення життя потерпілої та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть її смерть.

А тому позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації його дій, перекладання частини вини на ОСОБА_8 , колегія суддів вважає способами захисту, з метою уникнення останнім відповідальності за більш тяжкий злочин, так як вона повністю спростовується вищенаведеним, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції також проаналізував показання обвинуваченого, які неодноразово змінювались, щодо версій обставин та подій загибелі дитини і дав їм належну оцінку, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів.

Апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт незгоди сторони кримінального провадження з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не свідчить про допущення істотних порушень вимог КПК України.

Органом досудового розслідування у визначений ст. 290 КПК України спосіб надано доступ стороні захисту та обвинуваченому ОСОБА_7 до матеріалів кримінального провадження та обвинувачений повністю реалізував своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження, в суді, зауважень не мав, про недопустимість доказів захист клопотань не заявляла, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення не були розкриті документи негласних слідчих (розшукових ) дій не підтверджуються фактичними обставинами справи та не дають підстав для визнання їх недопустимими (т.1 а.п. 34,44, т.5 а.п.213-222, т.4 а.п. 1).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не отримав постанови від слідчого ДБР щодо неправомірних дій працівників поліції відносно даної події та не мав можливості оскаржити її в установленому порядку є необґрунтованими та не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

В матеріалах кримінального провадження міститься постанова ДБР про закриття кримінального провадження від 26.12.2022 року у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України (т.8 а.п. 88-90), яка прокурором долучена до матеріалів провадження в судовому засіданні 20.02.2023 року та в зв`язку з цим обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику надано час для ознайомлення з вищезазначеною постановою.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілий не висловив думку щодо міри покарання не є підставою для скасування вироку.

В матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілого ОСОБА_11 про розгляд кримінального провадження без його участі (т.8 а.п. 58).

У ході апеляційного розгляду судом було заслухано пояснення потерпілого ОСОБА_11 , якій підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом першої інстанції було враховано тяжкість кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінальних правопорушень, характеризуючи дані про особи обвинувачених, а зокрема те, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, що ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України, з характеристики старости вбачається, що останнім часом ОСОБА_7 вів замкнений спосіб життя, із сусідами в стосунки не вступав, дитину соціальним працівникам не показував, мотивуючи тим, що в нього хочуть вкрасти дитину.

Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.

Зазначені в обвинувальному акті, як пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_7 обставини: щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину не знайшли свого підтвердження при судового розгляді.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Як особа, обвинувачена ОСОБА_8 працездатного віку, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше не судима. Вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

З характеристики, наданою за місцем проживання сільським головою слідує, що ОСОБА_8 до 2015 року вживала спиртні напої, за що у неї була вилучена дитина ОСОБА_14 , яку було повернуто після виправлення за рішенням суду. Вела замкнений спосіб життя, дитину соціальним працівникам не показувала, мотивуючи тим, що в неї її хочуть викрасти. Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.

Зазначені в обвинувальному акті, як пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_8 обставини: щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину не знайшли свого підтвердження при судового розгляді.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, з якою винна перебувала у сімейних відносинах.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання і як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, є необхідним й достатнім для виправлення осіб, які вчинили злочини щодо малолітньої доньки, яка була позбавлена життя через умисні дії батька та байдужість матері, після того як вона за рішенням суду на вимогу цих батьків була повернута у їх сім`ю.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: