Провадження № 1-кс/522/6949/23
УХВАЛА

11 грудня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси клопотанняслідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0001356 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотанняслідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0001356 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, обґрунтоване наступним.

СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001356 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.10.2023 до чергової частини ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_5 , який просить вжити заходи кримінально-правового характеру до невстановленої особи, яка з квітня 2023 року, в період військового часу вимагала від останнього грошові кошти, з погрозою обмеження прав, свобод або законних інтересів гр. України «К». ЖЄО 25154 від 10.10.2023

Дане повідомлення зареєстровано в інформаційній системі єдиного обліку ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області за №25154 від 10.10.2023.

Під час допиту потерпілого ОСОБА_6 , останній вказав що з початку квітня він разом з колегою ОСОБА_7 , є водіями рейсового автобусу Одеса Вроцлав, маршрут автобусу, а саме виїзд здійснюється з автостанції «Старосінна», м. Одеса. На виконання домовленостей нашою фірмою АТП 14631 та АС «Старосінна» був укладений договір, про можливість здійснення погрузки рейсовими автобусами фірми АТП 14361 на автостанції «Старосінна». Так, приблизно в середині квітня до нас з колегою підійшов чоловік, зросту приблизно 185 см, середньої статури, смуглявий колір шкіри, впізнати зможу, який повідомив нам, що ми повинні з кожної передачі, або особи яка перевозиться на нашому автобусу, заплатити йому 25% від вартості оплачених наших послуг. Після чого, ОСОБА_6 запитав у невідомого раніше чоловіка, чи є він працівником автостанції, однак останній нічого не відповів та вказав, що більше наш автобус не зможе заїзжати на автостанцію, тим самим погрозив ОСОБА_8 , що буде перешкоджати законній господарській діяльності та обмежувати права останнього.

28.09.2023 року приблизно о 15:00 год., ОСОБА_6 стояв в черзі щоб припаркувати автобус на 4 платформі автостанції «Старосінна», в цей момент потерпілий побачив як чоловік, про якого зазначав раніше, жестом показує, що мені потрібно їхати на 6 платформу, так як автобус, який був припаркований на 4 платформі, вже виїхав, то заїхав на його місце. В цей момент, до нього підбіг зазначений чоловік та сказав «ти що не розумієш, про що я тобі раніше казав». В цей момент до автобусу забіг він та ще троє раніше невідомих мені чоловік, а четвертий стояв на вулиці, зазначені особи розпочали наносити удари в область голови потерпілому та ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування оглянуті відеозаписи, відзняті на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 , під час яких встановлено, що особи висловлюють погрози потерпілому, та вказують на необхідність «ділитись».

Так, 02.11.2023 року в період часу з 06:51 год. до 08:55 год. проведено обшук, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , предметів, які можуть зберегти на собі сліди протиправної діяльності, обладнання, яке використовувалось під час протиправної діяльності, ноутбуків, системних блоків персональних комп`ютерів, всіх електронних та цифрових носіїв інформації, документації, мобільних телефонів, планшетів та інших засобів зв`язку.

Під час обшуку, виявлено та вилучено:

-кущі зеленого кольору у кількості 3 шт.;

-зіп-пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору у кількості 10 шт.;

-зіп-пакети з насінням рослинного походження у кількості 2 шт. та 1 згорток з насінням рослинного походження;

-порожні зіп-пакети у кількості 111 шт. та електронні ваги в корпусі сірого кольору;

-аркуші у кількості 111 шт. та блокнот на 96 аркушів з чорновими записами;

-грошові кошти номіналом 500 грн. у кількості 112 купюр, грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 61 купюра, грошові кошти номіналом 200 грн. у кількості 42 купюри, грошові кошти номіналом 100 грн. у кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 50 грн. у кількості 3 купюри, грошові кошти номіналом 20 грн. у кількості 8 купюр, грошові кошти номіналом 10 доларів США кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 1 купюра, грошові кошти номіналом 100 євро у кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 14 купюр.

Вказаний вилучені предмети оглянуто, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами у органа досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно з метою забезпечення його збереження.

Слідчий надав до суду заяву, у якій клопотання підтримав та просив судове засідання провести за його відсутності.

Представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 надав до суду заперечення на клопотання слідчого, у якому просив відмовити його задоволенні в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти, які є власністю ОСОБА_9 , оскільки вона не має ніякого відношення до вчиненого кримінального правопорушення, що прямо порушує її права, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім того, адвокат ОСОБА_10 просив слухати справу за їх відсутності.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Вилучені предмети, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, за змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що посилання, слідчого у клопотанні на те, що є достатні підстави вважати, що вилучені речі та документи є речовим доказом, оскільки зберегли на собі сліди злочину, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не відповідають вимогам закону.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0001356 від 11.10.2023 року, долучених до клопотання слідчого, вказане кримінальне провадження зареєстроване за ч. 4 ст.189 КК України, за фактом вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_6 .

Вивченням клопотання слідчого встановлено, що майно, яке було виявлене та вилучене під час проведення 02.11.2023 року обшукуза адресою: АДРЕСА_1 , може містити відомості про обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, чи бути знаряддям вчинення злочину, а тому має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з метою проведення судових експертиз з вилученим майном.

Щодо накладення арешту на інше майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим в клопотанні не обґрунтовано належним чином накладення арешту на наступне майно:

-грошові кошти номіналом 500 грн. у кількості 112 купюр, грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 61 купюра, грошові кошти номіналом 200 грн. у кількості 42 купюри, грошові кошти номіналом 100 грн. у кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 50 грн. у кількості 3 купюри, грошові кошти номіналом 20 грн. у кількості 8 купюр, грошові кошти номіналом 10 доларів США кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 1 купюра, грошові кошти номіналом 100 євро у кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 14 купюр.

Із пояснень представника власника слідує, що перелічені речі не стосуються кримінального правопорушення, оскільки вони належать громадянці ОСОБА_9 , яка не має жодного статусу у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що вищевказані речі, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, відповідають критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно в цій частині, слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, оскільки слідчий в своєму клопотанні недостатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст.ст. 167-173, 309, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0001356 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було тимчасово вилучене у кримінальному провадженні №0001356 від 11.10.2023 рокув ході проведеного 02.11.2023 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-кущі зеленого кольору у кількості 3 шт.;

-зіп-пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору у кількості 10 шт.;

-зіп-пакети з насінням рослинного походження у кількості 2 шт. та 1 згорток з насінням рослинного походження;

-порожні зіп-пакети у кількості 111 шт. та електронні ваги в корпусі сірого кольору;

-аркуші у кількості 111 шт. та блокнот на 96 аркушів з чорновими записами.

Майно, на яке накладено арешт зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

В частині накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене у кримінальному провадженні №0001356 від 11.10.2023 рокув ході проведеного 02.11.2023 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти номіналом 500 грн. у кількості 112 купюр, грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 61 купюра, грошові кошти номіналом 200 грн. у кількості 42 купюри, грошові кошти номіналом 100 грн. у кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 50 грн. у кількості 3 купюри, грошові кошти номіналом 20 грн. у кількості 8 купюр, грошові кошти номіналом 10 доларів США кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 1 купюра, грошові кошти номіналом 100 євро у кількості 2 купюри, грошові кошти номіналом 50 євро у кількості 14 купюр, - відмовити з підстав, вказаних у мотивувальній частині ухвали слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно власнику ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 або інших слідчих з групи у кримінальному провадженні за№0001356 від 11.10.2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1