КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 13 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 13.11.2023 задоволено клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене слідчим СВ ВП № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 в ході огляду місця події 06.10.2023 в період часу з 14 год. 09 хв. по 14 год. 20 хв., за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Діброва, вул. Шевченка, з координатами НОМЕР_3, а саме: вантажний автомобіль ГАЗ, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який навантажений порізаними частинами стовбурів дерев породи «сосна», що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом тимчасового позбавлення їх власника права розпорядження, користування цим майном та його відчуження.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання

___________________________________________________________________________

Справа № 367/7964/23 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7708/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

прокурора, посилаючись на те, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано прокурором з порушення строку, встановленого ст. 171 КПК України.

Зокрема, транспортний засіб вилучено 06.10.2023, а клопотання подано до суду лише 10.10.2023. При цьому, твердження прокурора про те, що дане клопотання погоджено ним 09.10.2023 та цього ж дня слідчим відправлено, з посиланням на долучену накладна з Нової пошти, на думку апелянта, є безпідставними, оскільки з даної накладної неможливо встановити вміст поштового відправлення.

Апелянт зазначала, що вантажний автомобіль ГАЗ, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , перебуває у власності ОСОБА_6 , який на прохання надав його для перевезення законно придбаних дров породи «Сосна».

У ході огляду зазначеного автомобіля органу досудового розслідування та у судовому засіданні слідчому судді надано вичерпний пакет документів щодо законності походження деревини, а саме товарно-транспортну накладну від 06.10.2023 року № 038598. Зазначені дрова куплені у ФОП ОСОБА_10 , який в свою чергу їх придбав ДП "Клавдієвська лісова наукова дослідна станція".

Станом на день розгляду клопотання прокурора «Клавдієвська лісова наукова дослідна станція» не зверталася до поліції з заявою з приводу незаконної порубки лісу. Потерпілими у кримінальному провадженні їх не визнано.

ОСОБА_6 є добросовісним володільцем вилученого транспортного засобу. Шкода у даному кримінальному провадженні відсутня.

Представник власника майна посилалась на те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Жодні слідчі дії у даному кримінальному провадженні не проводяться, повідомлення про підозру нікому не вручено.

На переконання представника, постанова слідчого про визнання майна речовим доказом є формально, а порізані частини стовбурів дерев породи «сосна» та вантажний автомобіль не відповідають ознакам речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора та власника майна, які не прибули в судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділенням відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 003037 від 06.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 06.10.2023 до ЧЧ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що 06.10.2023 в с. Діброва, по вул. Шевченка, невідома особа здійснила порубку дерева породи «сосна» та перевозила на автомобілі ГA3.

Згідно даних долученого до клопотання протоколу огляду від 06.10.2023, цього ж дня у період часу з 14 год. 09 хв. по 14 год. 20 хв. за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Діброва, вул. Шевченка, з координатами НОМЕР_3, під час огляду місця події слідчим СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 вилучено вантажний автомобіль ГАЗ VIN: НОМЕР_1 , який навантажений порізаними частинами стовбурів дерев породи «сосна».

Постановою слідчого СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 від 06.10.2023 вилучені в ході огляду 06.10.2023 місця події автомобіль ГАЗ VIN: НОМЕР_1 , який навантажений порізаними частинами стовбурів дерев породи «сосна», визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 003037.

09.10.2023 прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучені слідчим СВ ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 в ході огляду місця події 06.10.2023 року в період часу з 14 год. 09 хв. по 14 год. 20 хв. за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Діброва, вул. Шевченка, з координатами НОМЕР_3, вантажний автомобіль ГАЗ VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який навантажений порізаними частинами стовбурів дерев породи «сосна», який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом тимчасового позбавлення їх власника права розпорядження, користування цим майном та його відчуження.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 13.11.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вантажний автомобіль ГАЗ, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який навантажений порізаними частинами стовбурів дерев породи «сосна», що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом тимчасового позбавлення їх власника права розпорядження, користування цим майном та його відчуження.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно п.п. 1, 2 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений транспортний засіб із навантаженими порізаними частинами стовбурів дерев з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 003037, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про наявність обставин, передбачених ч. 4 ст. 170 КПК України, для арешту вказаного майна з тих підстав, що воно може підлягати спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені транспортний засіб із навантаженими порізаними частинами стовбурів дерев, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно ОСОБА_6 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Доводи апелянта про те, що вилучені вантажний автомобіль та деревина не відповідають критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або може містити інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Викладені апелянтом доводи про законність походження вилученої деревини, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки встановлення вказаних обставин і є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 003037, та підлягає перевірці під час подальшого розслідування.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування, колегія суддів вважає передчасними.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах членів родини ОСОБА_6 та інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про те, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано прокурором з порушення строку, встановленого ст. 171 КПК України, оскільки транспортний засіб вилучено 06.10.2023, а клопотання подано до суду лише 10.10.2023, спростовуються матеріалами судового провадження.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як убачається із даних протоколу обшуку, майно ОСОБА_6 вилучено 06.10.2023 (п`ячтниця). Згідно долученої до клопотання експрес-накладної Нової пошти, клопотання про арешт майна слідчий ОСОБА_8 , направила на адресу Ірпінського міського суду Київської області 09.10.2023 (понеділок), тобто у відповідності до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України на наступний робочий день після вилучення майна.

Підстав вважати, що клопотання про арешт майна подано до суду лише 10.10.2023, у колегії суддів відсутні, та апелянтом не надано доказів на підтвердження вказаних ним доводів у цій частині.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 13 листопада 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3