ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3399/23 Справа № 207/4604/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000318 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, якому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2023 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, клопотання прокурора задовольнити частково та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції в ухвалі не вказав обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, також в ухвалі не зазначено докази, якими обгрунтовуються ці обставини.

Зазначає, що судом порушено вимоги ч.2 ст.194 КПК України.

Стверджує, що судом при постановленні ухвали не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується, раніше не судимий, є особою з інвалідністю, пенсіонер, має матір похилого віку, яка потребує лікування та догляду, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Окрім того, судом не враховано, що обвинувачений добровільно з`являвся до слідчого, самостійно прибув до суду, що свідчить про відсутність ризику переховування від суду.

Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 потребує запланованої медичної перекомісії з інвалідності у лікарні, а перебування його під вартою не дає змоги це зробити, тому він залишиться без основного свого виду доходу.

Також обвинувачений потребує довготривалого медичного лікування, постійного прийому медикаментів та періодичних діагностик його стану.

Зазначає, що в клопотанні прокурора не вказано обставини та докази, які свідчать про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2023 року включно.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює.

Від обвинуваченого, захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, захисника та прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000318 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 20.07.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 14.09.2023 року було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані судом, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Також слід зазначити, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 обрано у підготовчому судовому засіданні, що свідчить про те, що вказане кримінальне провадження тільки призначено до судового розгляду, а тому докази не досліджені, потерпіла та свідки не допитані.

Окрім того, до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що спричинило смерть потерпілої, а тому, відповідно до п. 2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де буде проживати обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом в ухвалі не наведено доводів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не обгрунтовано рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, та що судом порушено вимоги ч.2 ст.194 КПК України є необгрунтованими, оскільки колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам КПК України, оскільки містить всі необхідні відомості, передбачені ч.1 ст.196 КПК України, в тому числі, встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення, зазначено щодо неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів.

Твердження захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, раніше не судимий, є особою з інвалідністю, пенсіонер, має матір похилого віку, яка потребує лікування та догляду, а також, що він добровільно з`являвся до слідчого, самостійно прибув до суду, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 потребує запланованої медичної перекомісії з інвалідності у лікарні, а перебування його під вартою не дає змоги це зробити, тому він залишиться без основного свого виду доходу, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність встановлених судом ризиків, окрім того, суд першої інстанції обгрунтовано в ухвалі послався на Постанову Кабінету Міністрів України № 225 «Про деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» від 08.03.2022, відповідно до якої на період дії воєнного стану на території України та протягом шести місяців після його припинення або скасування у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.

Доводи захисника про те, що обвинувачений потребує довготривалого медичного лікування, постійного прийому медикаментів та періодичних діагностик його стану колегія суддів вважає такими, що не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки відомостей щодо неможливості тримання ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я до суду апеляційної інстанції не надано.

Твердження захисника про те, що в клопотанні прокурора не вказано обставини та докази, які свідчать про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ч.1 ст.184 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4