Провадження №1-кп/751/432/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернігова матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004145 від 27.10.2023 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, неодруженого, із професійно-технічною освітою, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.10.1997 року вироком Куликівського районного суду Чернігівської області за ч.2 ст.140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 43 КК України остаточно призначено 2 роки 6 місяців позбавлення полі;

- 24.12.1997 року вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова за ч.2 ст. 229-6 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 04.09.2001 року вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 14.05.2004 року вироком Деснянського районного суду міста Чернігова за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 20.01.2004 року вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 12.02.2008 року вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова за ч.2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі; відповідно до ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 24.12.2009 року вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 23.12.2014 року вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова за ч.2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 03.04.2015 року вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова за ч.2 ст. 307, ст. 69, ч.2 ст. 317, ч.1 ст. 317, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 311, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнився 15.05.2019 року з Бердичівської виправної колонії Житомирської області;

- 23.11.2020 року вироком Деснянського районного суду міста Чернігова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі; відповідно до ст.75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, (остання судимість погашена)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

24.02.2022 р. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на всій території України введено воєнний стан.

В подальшому Указом Президента України №451/2023, затвердженим Законом України №3275-IX від 27.07.2023 р., строк дії воєнного стану в Україні продовжено строком на 90 діб.

14.10.2023 р., в період часу з 09 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв., ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, з гаманця, що знаходився у тумбочці під телевізором у кімнаті вище зазначеної квартири, таємно викрав 1 300 доларів, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 14.10.2023 р. становить 47 311 грн. 03 коп., що належать ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказаними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Позиція обвинуваченого:

2.1 В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та надав показання, що потерпілий ОСОБА_5 є сусідом, якому він близько року постійно допомагає по господарству, оскільки останній проживав один та через вади здоров`я не міг себе самостійно обслуговувати. За домовленістю потерпілий дав йому ключі від квартири для вільного та безперешкодного доступу до приміщення. На початку літа потерпілий почав зловживати спиртними напоями, і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, міг безконтрольно роздавати своїм знайомим власні заощадження. Його поведінка набувала систематичного характеру, а на зауваження обвинуваченого він не реагував.

14.10.2023 року в першій половині дня, перебуваючи в квартирі потерпілого ОСОБА_5 , обвинувачений, будучи попередньо обізнаним з місцем зберігання заощаджень, та передбачаючи чергове застілля, таємно викрав 1300 доларів США. Про викрадення грошових коштів потерпілому добровільно він не повідомляв. Після того, як працівники поліції почали розслідувати обставини викрадення грошей, обвинувачений зізнався у скоєнні крадіжки та повернув потерпілому всі грошові кошти.

Обвинувачений свою вину у скоєнні злочину визнав та щиро розкаювався, висловлював готовність понести призначене судом покарання. Зазначив, що намагався діяти виключно в інтересах потерпілого, проте достеменно розуміє та засуджує протиправність своїх дій.

ІІІ. Позиція потерпілої.

3.1 Потерпілий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився. Надіслав письмову заяви про небажання приймати участь в судових засіданнях, в якій зазначив про відсутність до обвинуваченого претензій матеріального характеру та просив обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Судом, у зв`язку з можливістю з`ясування всіх обставин під час судового розгляду за відсутності потерпілого, керуючись положеннями ст.325 КПК України, було вирішено питання про проведення розгляду справи без його участі.

ІV. Оцінка Суду.

4.1 З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого, які співвідносяться з пред`явленим обвинуваченням, добровільність його відмови від свого права на повний розгляд кримінального провадження, та приймаючи до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд вважає за необхідне дослідити виключно матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

4.2 За таких обставин суд вважає доведеними дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, а відтак, його дії кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України.

V. Призначення покарання.

5.1 Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_3 , яке під час судового розгляду проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

Активне сприяння розкриттю злочину проявилось в тому, що обвинувачений добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Прокурор підтвердила активну позицію обвинуваченого в розслідуванні кримінального правопорушення в ході досудового слідства, що стало наслідком його швидкого розкриття, вказані обставини останній підтвердив і в судовому засіданні, чим сприяв забезпеченню його швидкому судовому розгляду.

5.2 Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочину.

5.3 Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст.ст.66-67 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст.12 КК України, є тяжким злочином;

- фактичні обставини скоєного злочину (час, місце та спосіб викрадення грошових коштів, товариські взаємовідносини між обвинуваченим та потерпілим, обставини, які передували викраденню та мотиви злочину, суму крадіжки та усунення заподіяної потерпілому шкоди, відсутність у потерпілого претензій матеріального характеру, а також його позицію щодо призначення покарання обвинуваченому);

- особу обвинуваченого (загально-соціальні дані): освіту та стан здоров`я, сімейний стан, стан здоров`я його цивільної дружини, яка є інвалідом ІІ групи, займається суспільно-корисною працею, проте не офіційно, відсутність зареєстрованого місця проживання, формально-позитивну характеристику за місцем фактичного проживання;

- раніше неодноразово судимого (в т.ч. і за умисні корисливі злочини) та не притягнення до адміністративної відповідальності;

- не перебування обвинуваченого на обліку у лікаря-психіатра та перебування на обліку лікаря-нарколога у зв`язку з поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів;

- наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання;

-позицію прокурора, яка орієнтувала суд на доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з подальшим його звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, та думку потерпілого щодо виду та міри покарання.

5.4 Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.

Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

З урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної межі санкції частини інкримінованої статті, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Суд, беручи до уваги конкретну життєву ситуацію, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілого та повернення майна у володіння власника, відсутність реального розпорядження таким майном з боку обвинуваченого за фактичної можливості, а також обставини за яких вчинено кримінально каране діяння, мотиви вчинення якого перебувають в обумовленому взаємозв`язку із мотивами злочину, якими керувався винуватий, а також тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який дав критичну оцінку своїм протиправним діям та активно сприяв усуненню наслідків злочину, позицію прокурора, яка підтримуючи публічне обвинувачення, вважала за можливе застосування до обвинуваченого процедури звільнення від відбуття покарання з випробуванням та аналогічну думку потерпілого з даного питання, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до внутрішнього переконання, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

На думку суду таке покарання буде пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення засудженого.

Суд при звільненні засудженого від покарання з випробуванням враховував той факт, що хоча останній раніше і судимий, однак вважає, що встановивши йому іспитовий строк на максимальний період, буде надана можливість оцінити свої дії, оскільки встановлені судом відомості про особу ОСОБА_3 , наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, ставлення останнього до скоєного, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання провини, відсутність тяжких наслідків та повернення викраденого майна - дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Крім того, проведення уповноваженим органом з питань пробації профілактичних заходів сприятиме контролю за поведінкою обвинуваченого протягом тривалого часу, а саме трьох років іспитового строку, який є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, що однозначно буде дієвим та співрозмірним заходом для досягнення мети покарання.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

6.1 Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати по справі відсутні, цивільний позов потерпілим по справі не заявлявся.

6.2 Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту у певний період доби, що був застосований ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 10.11.2023 р., до вступу вироку в законну силу - залишити без змін, оскільки обставини, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_3 такого запобіжного заходу не змінилися, а тому встановлене дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого, зможе забезпечити саме такий запобіжний захід.

Керуючись ч.3 ст.349,368,373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю в 3 /три/ роки.

Згідно ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту у певний період доби до набрання вироку залишити без змін.

Речові докази: грошові кошти у сумі 1300 доларів США, що передані під зобов`язальну розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити в користуванні власника майна.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1