Справа № 304/2005/23 Провадження № 1-кс/304/573/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представників власника майна адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №00000002 від 06 липня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 212 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням, в якому просить накласти арешт із забороною використання та розпорядження будь-яким особам, окрім органу досудового розслідування з метою проведення експертиз, на тимчасово вилучені в ході санкціонованого обшуку 20 жовтня 2023 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , документи, речі (цінності), а саме грошові кошти на загальну суму 55 387 доларів США; 20 000 грн; 8 860 євро; 7 520 польських злотих; 100 рублів російської федерації; 3 000 угорських форинтів; 5 фунтів стерлінгів; 1 азербайджанський манат; 50 000 іранських ріалів. Клопотання мотивує тим, що Територіальним управлінням БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження, під час якого встановлено, що службові особи ТОВ «Укртранспетрол» впродовж квітня травня 2023 року, здійснивши придбання на аукціонах з продажу понад 2 000 т нафти, орендуючи на території Закарпатської області обладнання, організували протиправний механізм, пов`язаний з обігом пального, шляхом виготовлення паливно-мастильних матеріалів з подальшою реалізацією як за місцем виготовлення, так і через мережі підконтрольних АЗС на території області без відповідного обліку за готівку, не відображаючи господарські операції в бухгалтерському та податковому обліку, що у свою чергу призводить до ухилення від сплати всіх необхідних акцизних податків та зборів до Державного бюджету України, чим спричиняються збитки державі у великих розмірах. Крім цього прокурор вказує, що службові особи товариства протягом квітня вересня 2023 року, не маючи відповідної ліцензії на право виробництва палива, організували незаконне виготовлення паливно-мастильних матеріалів (бензину, дизельного палива та компонентів) з подальшою реалізацією як за місцем виготовлення, так і через мережі підконтрольних АЗС на території області. Проведеними слідчими (розшуковими) заходами встановлено, що ТОВ «Укртранспетрол» з метою виготовлення паливно-мастильних матеріалів низької якості, які не відповідають встановленим стандартам ДСТУ, орендує у ТОВ «Немирівський птахорепродуктор» (, юридична адреса: м. Київ, вул. І.Павла ІІ, 7 офіс 4), основні засоби зберігання та виробництва, а саме лінії автоматичного зливу та розливу, резервуари, НПЗ, під`їзні колії, які фактично розташовані за адресою: Закарпатська область м. Мукачево, вул. Крилова, 98Г, на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:007:0447 та :01:007:0448. Основним постачальником сировини (нафти) до ТОВ «Укртранспетрол», з якої виготовляються паливно-мастильні матеріали низької якості, що не відповідає вимогам ДСТУ (дизельного палива), є АТ «Укргазвидобування» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28). Так, у період з 01 березня по 20 червня 2023 року АТ «Укргазвидобування» виписано та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних 17 податкових накладних на користь ТОВ «Укртранспетрол» за результатами відвантаження 1 176 т нафти, загальною вартістю 16 597 329,62 грн (середня ціна постачання 13 455 грн/1 т). Вихід готової продукції (дизельного палива) на виробничих потужностях НПЗ становлять 40 % переробленої нафти, що у перерахунку з фактично отриманої нафти становить близько 470 000 л дизпалива; реалізація продукції здійснюється за середньою ціною 35 грн/1 л. Відтак прокурор вважає, що наведені обставини можуть беззастережно свідчити про отримання доходу від протиправної діяльності у розмірі близько 16,5 млн грн, який не відображено у бухгалтерському обліку та податковій звітності товариства. Зазначає, що на адресу Територіального управління БЕБ у Закарпатській області з УСБУ у Закарпатській області надійшли матеріали виконаних доручень, згідно з якими встановлено причетність ряду осіб, у тому числі й посадових осіб товариства, до протиправної діяльності з приводу організації виготовлення, зберігання пального, яке не відповідає встановленим стандартам ДСТУ (дизельного палива) та його збуту оптовим і роздрібним покупцям. Відтак, як вказує прокурор, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення на підставі ухвали слідчого судді 20 жовтня 2023 року органом досудового розслідування проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено 55 387 доларів США; 20 000 грн; 8 860 євро; 7 520 польських злотих; 100 рублів російської федерації; 3 000 угорських форинтів; 5 фунтів стерлінгів; 1 азербайджанський манат; 50 000 іранських ріалів. Відтак ініціатор клопотання вважає, що вилучені в ході обшуку документи, речі (цінності), гроші, чорнові записи, предмети збереження цифрової інформації, мобільні телефони, печатки та взірці рідин і речовин є матеріальними об`єктами, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, є існування достатніх підстав вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям, доказом вчинення злочину. Метою накладення арешту, згідно з процесуальними нормами п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, прокурор вказує забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації. Наводячи визначення речових доказів та спеціальної конфіскації, підставу та мету накладення арешту, прокурор вказує, що вилучені у ході огляду речі, предмети (цінності) та інше майно є тимчасово вилученим майном, постановою від 21 жовтня 2023 року визнані речовими доказами, а відтак мають доказове значення у даному кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ, а також відповідно до вимог ст. 96-1 КК України підлягають спеціальній конфіскації. Відтак оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі не накладення арешту на вказане майно таке може бути приховане або пошкоджене, що у свою чергу перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, прокурор просить клопотання задовольнити.

У судове засідання ініціатор клопотання не з`явився, однак прокурор у провадженні ОСОБА_7 подав заяву про розгляд клопотання без його участі, підтримав клопотання у повному обсязі та просив таке задовольнити.

Власник майна ОСОБА_6 у судове засідання також не з`явився, його представник адвокат ОСОБА_8 направив заперечення, в якому зокрема вказував, що вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти належать його сім`ї, є доходами від їх трудової діяльності та вилучені у нього безпідставно, такі одержані ним легально, тобто є добросовісно набутими та не мають жодного відношення до кримінального провадження, про що у ОСОБА_6 наявні докази кошти були зароблені легально, не містять жодних слідів чи відомостей про обставини кримінального правопорушення, не здобуті у результаті вчинення злочину та не є знаряддям чи засобом злочину. Окрім цього вказував на те, що у органу досудового розслідування відсутні будь які підстави чи розумні підозри вважати, що вилучене майно та документи є доказом злочину, а також які саме факти можуть бути доведені за їх допомогою; ОСОБА_6 не має жодного стосунку до юридичних осіб, перерахованих у фабулі кримінального провадження, не є їх працівником та під час обшуку не було виявлено жодних речей чи документів, які б стосувалися даного кримінального правопорушення. Також звертав увагу слідчого судді на те, що до клопотання не додано переконливих і належних документів та матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання; арешт вилучених у ОСОБА_6 грошових коштів порушує принцип розумності та співмірності обмеження права власності із завданнями кримінального провадження, арешт коштів є непропорційним втручанням у право власності ОСОБА_6 та його сім`ї, тоді як орган досудового розслідування не надав доказів, які б свідчили про потребу на такий ступінь втручання у право власності, при тому, що санкція статей, за якими провадиться розслідування, не передбачають конфіскації, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, про намір проведення яких-небудь експертиз вилучених грошових коштів орган досудового розслідування не заявляє.

У судовому засідання захисник ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , просила у задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на обставини заперечення адвоката ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти клопотання також заперечив, посилаючись на пропуск прокурором строку звернення до суду з таким клопотанням, а також вказуючи на відсутність мети накладення арешту, при тому що власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, жодного іншого статусу у даному кримінальному провадженні також не має. Так само як і захисник ОСОБА_8 звертав увагу слідчого судді на те, що посилання прокурора на призначення експертиз жодними доказами не підтверджено та не обґрунтовано.

Заслухавши пояснення учасників розгляду клопотання, вивчивши надані сторонами матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення.

Для збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно може бути речовим доказом (перший абзац частини 3 ст. 170 КПК).

Згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК). До таких ризиків вказаний абзац відносить можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених у попередніх абзацах норм КПК вбачається, що арешт майна можливо застосувати якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна; 2) майно, на яке накладається арешт, перебуває у власності осіб, щодо майна яких його дозволено накладати; 3) мобільні телефони та ноутбуки є тими видами майна, на які може бути накладено арешт; 4) це майно є речовим доказом; 5) буде досягнуто завдань, для виконання яких прокурор звертається із клопотанням; 6) наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються, будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження.

Так з матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 204 КК України.

Обставинами розслідування цього кримінального провадження є організація службовими особами ТОВ «Укртранспетрол» протиправного механізму, пов`язаного з обігом пального, шляхом виготовлення паливно-мастильних матеріалів з подальшою реалізацією як за місцем виготовлення, так і через мережі підконтрольних АЗС на території області без відповідного обліку за готівку, та без відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку, що у свою чергу призводить до ухилення від сплати всіх необхідних акцизних податків та зборів до Державного бюджету України, чим спричиняються збитки державі у великих розмірах.

Частина друга статті 212 КК України передбачає відповідальність, зокрема, за умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у великих розмірах.

Частина 2 статті 204 КК України передбачає відповідальність, зокрема, за незаконне виготовлення пального або інших підакцизних товарів.

У клопотанні прокурора наведені відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, які дають слідчому судді підстави для висновку, що могли бути вчинені кримінальні правопорушення, про які зазначається у клопотанні, та які носять такий ступінь тяжкості, що дає слідчому судді підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту.

В той же час арешт задля збереження речового доказу може накладатися на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи.

Слідчий суддя встановив, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено грошові кошти у гривні, доларах США, євро та іншій валюті.

Оскільки у клопотанні прокурор просив накласти арешт на вказане майно з метою збереження речових доказів, то далі слідчий суддя вирішуватиме, чи є підстави для арешту вилучених під час обшуку коштів на цій підставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи цю підставу для арешту, прокурор у клопотанні посилався на те, що вилучені документи, речі (цінності) мають значення для встановлення істини по даному кримінальному провадженню, можуть бути доказами під час досудового розслідування та судового розгляду.

Під час розгляду цього клопотання, дослідивши додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку, що кошти, які вилучені детективами під час обшуку, можуть бути отримані у результаті ухилення від сплати встановлених законом податків/зборів.

Вказані грошові кошти у подальшому постановою детектива від 21 жовтня 2023 були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні як такі, що містять на собі відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оцінюючи відповідність вилучених грошових коштів ознакам речових доказів, слідчий суддя відзначає, що у цьому кримінальному провадженні розслідуються обставини незаконного виготовлення пального/інших підакцизних товарів та ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а відшукані кошти за місцем проживання ОСОБА_6 можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій, або ж набутими кримінально протиправним шляхом. Отже вилучені кошти є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні у розумінні статті 98 КПК.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить висновку, що грошові кошти відповідають критеріям речових доказів, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому на них може бути накладено арешт із метою збереження речового доказу.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. При цьому, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 цієї ж статті.

КПК у частині четвертій статті 173 визначає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

На думку слідчого судді на цьому етапі досудового розслідування, накладення арешту на кошти з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним для виконання завдання кримінального провадження щодо захисту держави від кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя погоджується з посиланням захисника ОСОБА_8 на те, що арешт майна пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), однак водночас, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується нагальної суспільної потреби із захисту економіки країни та протидії кримінальним правопорушенням у сфері господарської діяльності.

Відтак слідчий суддя дійшов висновку, що цей суспільний інтерес при врівноважуванні повинен отримати більшу вагу, тоді як інтерес осіб, що полягає у можливості володіти своїм майном, має порівняно меншу вагу.

Окрім того таке втручання стосується виключно конкретного майна коштів щодо яких існують достатні підстави вважати, що вони є речовими доказами, що у свою чергу вказує на співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя переконаний, що накладення арешту у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Також, слідчий суддя вважає обґрунтованим застосувати заборону користування та розпорядження майном, зважаючи на встановлені ризики приховування, пошкодження, знищення майна, яке є речовим доказом.

Окрім цього у своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт з метою спеціальної конфіскації та вказує про накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою забезпечення спеціальної конфіскації, однак не зазначає, якій саме із ознак, зазначених у п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, відповідає вилучене у ОСОБА_6 майно, а тому з даної підстави арешт майна застосований бути не може.

Щодо посилання захисника ОСОБА_4 на пропуск прокурором строку подання клопотання про арешт слідчий суддя вказує на таке.

Обшук за місцем проживання ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді від 26 вересня 2023 року був проведений детективами ТУ БЕБ у Закарпатській області 20 жовтня 2023 року у період з 07.54 год по 11.19 год, що підтверджується протоколом обшуку.

Оскільки обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді, то з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна уповноважена особа мала звернутися до слідчого судді не пізніше 21 жовтня 2023 року (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК).

Двадцять другого жовтня 2023 року старший детектив ТУ БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_9 надіслав засобами поштового зв`язку (Нова пошта) клопотання про арешт майна, яке надійшло до суду 23 жовтня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді від 25 жовтня 2023 року у справі № 304/2005/23 (провадження № 1-кс/304/517/2023) зазначене клопотання детектива на підставі ч. 3 ст. 172 КПК повернуто прокурору для усунення недоліків та приведення клопотання у відповідність до вимог ст. 171 КПК та надано строк у 72 години з моменту отримання ухвали. Підставою для постановлення цієї ухвали була невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК, оскільки з клопотанням звернувся детектив, а не прокурор.

На виконання зазначеної вище ухвали (отримана 30 жовтня 2023 року), 01 листопада 2023 року, тобто в межах строку, встановленого слідчим суддею, прокурор ОСОБА_5 подав до суду дане клопотання про арешт майна.

З урахуванням цих обставин, слідчий суддя не вважає, що клопотання про арешт майна у цьому провадженні подане з пропуском строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК.

Окрім цього захисники також зазначали, що органом досудового розслідування не було доведено протиправне походження вилучених у ОСОБА_6 коштів.

Однак, оцінюючи такі доводи захисту, слідчий суддя їх відхиляє, оскільки встановлення наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення відноситься до питань права, яке може бути встановлено виключно за наслідком судового розгляду кримінального провадження, ураховуючи надані стороною обвинувачення та захисту докази, надавши їм відповідну правову оцінку в контексті ст. 91 КПК.

На цьому етапі кримінального переслідування, під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя, на підставі наданих йому сторонами кримінального провадження доказів, лише припускає, що кримінальне правопорушення могло бути вчинено, за викладених обставин, використовуючи стандарт «обґрунтована підозра».

Спростовуючи позицію захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_4 щодо відсутності у матеріалів клопотання будь яких постанов про призначення експертних досліджень стосовно вилученого під час обшуку у ОСОБА_6 майна, слідчий суддя враховує, що норма кримінального процесуального закону не встановлює строк, у який слідчий та/або прокурор зобов`язаний виконати вказані дії, а тому не вважає заперечення адвокатів у цій частині обґрунтованими.

Також слідчий суддя вказує на те, що з огляду на наведені у даній ухвалі доводи, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_4 з приводу того, що ОСОБА_6 не має будь якого статусу у даному кримінальному провадженні слід відхилити.

Під час розгляду клопотання, захисники наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов слідчий суддя у цій ухвалі. Водночас, розглядаючи це клопотання, слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

Водночас слідчий суддя зауважує, що на даному етапі досудового розслідування не вирішує питання про наявність усіх елементів складів кримінальних правопорушень, винуватість чи невинуватість осіб у їх вчиненні і не визначає ступінь вини таких осіб, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей встановлює, що існують об`єктивні дані про вчинення вказаних у клопотанні кримінальних правопорушень, у зв`язку з якими вирішується питання про арешт майна.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №00000002 від 06 липня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 212 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучені у ході обшуку 20 жовтня 2023 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, а саме 55 387 (п`ятдесят п`ять тисяч триста вісімдесят сім) доларів США; 20 000 (двадцять тисяч) грн; 8 860 (вісім тисяч вісімсот шістдесят) євро; 7 520 (сім тисяч п`ятсот двадцять) польських злотих; 100 (сто) рублів російської федерації; 3 000 (три тисячі) угорських форинтів; 5 (п`ять) фунтів стерлінгів; 1 (один) азербайджанський манат; 50 000 (п`ятдесят тисяч) іранських ріалів, заборонивши користуватися та розпоряджатися вказаним майном будь яким особам, окрім органу досудового розслідування з метою проведення судових експертиз.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1