ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3450/23 Справа № 205/241/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні не маючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, останній раз:

- 21.05.2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнилась 27.07.2022 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 на строк до двох місяців, а саме до 15.11.2023 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини у їх сукупності, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, що відповідає вимогам закону і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, що їй інкримінуються. Більш м`який запобіжний захід для обвинуваченої не забезпечить належної її процесуальної поведінки, а тому таке рішення суду є найбільш прийнятним за наявних умов.

В апеляції:

- обвинувачена просить просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно неї більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту та зменшити суму застави.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не згодна з клопотанням прокурора про продовження їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що є раніше засудженою особою з умовним терміном, однак завжди виконувала покладені на неї обов`язки.

Просила врахувати, що має постійне місце проживання, працювала неофіційно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має хронічні захворювання: ВІЛ та гепатит С, а тримання під вартою погіршує стан її здоров`я, оскільки не отримує належне лікування та належне харчування.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховуватися від суду та ризику продовження злочинної діяльності шляхом вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченої, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, які відноситься до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, враховуючи дані про її особу, яка раніше неодноразово судима, офіційно не працевлаштована, не має стійких соціальних зв`язків, має реєстрацію, однак поза межами м. Дніпро, а отже, існує висока ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Також ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення є відогідним з огляду на те, що обвинувачена є особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення аналогічних злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні нових злочинів через невеликий проміжок часу після звільнення з колонії по відбуттю покарання за попереднім вироком, що дозволяє припустити, що ОСОБА_5 є особою, що схильна до протиправної поведінки.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останній, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачена в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної її поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Щодо посилання обвинуваченої про те, що вона має постійне місце проживання, неофіційно роботу, низку захворювань, слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної її процесуальної поведінки.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора, в тому числі, під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали, не надано.

Ствердження обвинуваченої щодо перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей матеріалами провадження не підтверджені. В клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , яке було предметом дослідження суду першої інстанції, зазначено, що обвинувачена не має на своєму утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб, у зв`язку з чим такі доводи обвинуваченої не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, відповідні докази наявності у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків стороною захисту не надані.

Вимоги обвинуваченої щодо зменшення суму застави, є недостатньо обґрунтованими, оскільки, беручи до уваги характер і обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , враховуючи дані про її особу, майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде пропорційним щодо її особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам та не є завідомо непомірним для обвинуваченої із урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 встановлено, що обставини вчинення інкримінованих їй злочинів не змінились, ризики не зменшилися, а тому підстав для визначення їй більш м`якого запобіжного заходу виді цілодобового домашнього арешту, як на це вказує обвинувачена, не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4