В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/2212/23

Провадження №1-кп/642/264/23

22 вересня 2023 року

м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальні акти по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000882 від 12.04.2023, № №0000350 від 28.01.2023 у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вільшани Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, без певного місця реєстрації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.05.2014 Ленінським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 29.12.2015 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 187, 69, ч. 1 ст.70, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна, звільнився 10.08.2018 року за відбуттям строку покарання; 24.05.2019 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.10.2022 умовно-достроково, невідбутий строк: 9 місяців 17 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_6 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015» вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , 27.01.2023 року близько 19:00 год., знаходячись у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_2 , де тимчасово мешкав у кімнаті разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , скориставшись тим, що останні вийшли з кімнати, діючи умисно, таємно викрав зі столу мобільний телефон ТМ «Techno Spark» 6 Go модель Techno Ke5 у корпусі фіолетового кольору, вартістю 2714 грн. 60 коп., Power Bank 20000 mAh у корпусі чорного кольору, вартість якого визначити не надалося можливим, які належать потерпілому ОСОБА_8 , та з карману пальто таємно викрав мобільний телефон ТМ «iPhone» SE black 64 Gb, Model A2275, вартістю 6250 грн., який належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2714,60 грн. та потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 6250 грн.

Крім того, у ОСОБА_6 03.04.2023 року, приблизно о 18-00 год. виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що знаходилось у приміщенні готельного номеру НОМЕР_1 в у готелі «Експрес», що розташований за адресою: м.Харків, площа Привокзальна, 1. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна та подальшого обертання його на свою користь, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись у приміщенні готелю «Експерес» за адресою: м.Харків, площа Привокзальна, 1 підійшов до готельного номеру НОМЕР_2 , де мешкала потерпіла ОСОБА_7 та впевнившись, що за його діями не спостерігають оточуючі та не зможуть йому завадити, проник у готельний номер НОМЕР_2 шляхом підбору ключа до дверей, де на ліжку побачив належний потерпілій ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Redmi Note 9», Model: НОМЕР_3 в корпусі зеленого кольору, IMEI 1:

НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , об?єм пам?яті 64 ГБ, вартістю згідно висновку експерта за результатами проведення - 3162,00 грн. та чохол-книжку чорного кольору, в якому знаходився вказаний мобільний телефон, вартістю згідно висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 418M від 18.04.2023 - 99,84 грн.

Після чого, ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), до кінця, взяв з вказаної кімнати мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Redmi Note 9», Model: M2003J15SG в корпусі зеленого кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , об?єм пам?яті 64 ГБ, у чохлі-книжці чорного кольору та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3261,84 грн.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів) та їх правову кваліфікацію не оспорює.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 надав показання, аналогічні викладеним, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу вчинення, про які зазначено в обвинувальних актах. Цивільні позови визнав у повному обсязі. Розкаюється у вчиненому та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень, як вони встановлені в обвинувальних актах суд, вислухавши думку прокурорів, захисника, потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення -злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану повторно.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше неодноразово судимий: 20.05.2014 Ленінським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 29.12.2015 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 187, 69, ч. 1 ст.70, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна, звільнився 10.08.2018 року за відбуттям строку покарання; 24.05.2019 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.10.2022 умовно-достроково, невідбутий строк: 9 місяців 17 днів, вчинив злочини, маючи не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості, згідно довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 03.03.2023 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, відповідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР від 06.03.2023, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не звертався, не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні малолітніх дітей або батьків похилого віку, що загалом об`єктивно свідчить про стійку антисоціальну спрямованість та схильність до вчинення злочинів, як спосіб життя, не має постійного місця реєстрації та проживання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Статтею 34 КК України передбачено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Так як ОСОБА_6 має незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, вчинив злочини після звільнення з місць позбавлення волі 12.10.2022 умовно достроково на невідбутий строк 9 місяців 17 днів, суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України - рецидив злочинів.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Виходячи з того, що ОСОБА_6 засуджений 24.05.2019 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.10.2022 умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 17 днів та вчинив нові кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у відповідності до ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно з ст. 12 КК України є тяжкими умисними злочинами, кількість епізодів злочинних діянь (3 (три) епізода крадіжки), наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК Украйни, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що виправлення цієї особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 25.04.2023 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з 24.04.2023.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тому суд вважає за необхідне врахувати це в своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати ОСОБА_6 строк перебування під вартою з дня фактичного затримання - 24.04.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у вигліді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Потерпілою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., до працівників готелю «Експрес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., але 28.07.2023 потерпіла ОСОБА_7 подала заяву про залишення позовів без розгляду, так як викрадене майно їй було повернуто.

Потерпілим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, в якому він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій, в розмірі 2 714,60 грн.

В обґрунтування позову цивільний позивач зазначив, що викрадений ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «Techno Spark» 6 Go модель Techno Ke5 у корпусі фіолетового кольору, вартістю 2714 грн. 60 коп., Power Bank 20000 mAh у корпусі чорного кольору належали ОСОБА_8 на праві власності. Загальний розмір матеріального збитку, нанесеного ОСОБА_8 від вчинення даного злочину складає 2 714,60 грн.

Потерпілим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, в якому він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій, в розмірі 6 250 грн.

В обґрунтування позову цивільний позивач зазначив, що викрадений ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «iPhone» SE black 64 Gb, Model A2275 належав ОСОБА_9 на праві власності. Загальний розмір матеріального збитку, нанесеного ОСОБА_9 від вчинення даного злочину складає 6 250 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Положення частини 5 статті 128 КПК передбачають, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час судового розгляду встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду, крім того, цивільний позов у повному обсязі визнається обвинуваченим ОСОБА_6 , про що він підтвердив під час судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, а цивільні позови ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судової товарознавчої експертизи № 418 М від 18.04.2023 у розмірі 716,94 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Ні підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.05.2019 у вигляді 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_6 до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобтоз 24.04.2023.

Цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 2 714,60 (дві тисячі сімсот чотирнадцять грн. 60 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду у розмірі 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу № 418 М від 18.04.2023 у розмірі 716,94 (сімсот шістнадцять грн. 94 коп.) грн.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Redmi Note 9», Model: НОМЕР_3 в корпусі зеленого кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , об?єм пам?яті 64 ГБ, та чохол-книжка чорного кольору, в якому знаходився вказаний мобільний телефон, які перебувають у камері зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили повернути власникуОСОБА_7 .

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.04.2023 року по справі №638/3154/23 (провадження №1-кс/638/680/23) на мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Redmi Note 9», Model: НОМЕР_3 в корпусі зеленого кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , об?єм пам?яті 64 ГБ, та чохол-книжку чорного кольору, в якому знаходився вказаний мобільний телефон - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя Наталя ПЕТРОВА