справа № 488/3843/23
номер провадження № 1-кп/488/398/23
09.11.2023 року місто Миколаїв, вулиця Доктора Самойловича, 29а
Корабельний районний суд міста Миколаєва
головуючого суддіОСОБА_1
обвинуваченого: захисника:ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Миколаєва, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог статей 4, 9, 11, 16, 26, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551- XIV, пунктів 7, 8, 15, 16 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 04.08.2000 року, пунктів 9, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, пункту 2 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року, пункту 1 додатку №1 Постанови Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», статті 178 Цивільного кодексу України, не пізніше 17.08.2023 року, точніше встановити не вдалося, не маючи передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних його наслідків, діючи умисно, незаконно придбав ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГН з маркуванням на корпусі «РГН 254-118-87».
Після цього, обвинувачений, діючи умисно, незаконно переніс ручну осколкову гранату наступальної дії типу РГН з маркуванням на корпусі «РГН 254-118-87» з невстановленого місця до будинку АДРЕСА_3 , де почав зберігати. 17.08.2023 року обвинувачений переніс вказану гранату з будинку АДРЕСА_3 до завчасно обумовленого із покупцем місця зустрічі біля будинку АДРЕСА_3 , де здійснив збут вказаного вибухового пристрою із запалом з маркуванням «УДЗ 334-54-87» ОСОБА_6 за заздалегідь обумовленою ціною 1.000,00 гривень.
Окрім того, обвинувачений не пізніше 05.09.2023 року, точніше встановити не вдалося, не маючи передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно- небезпечних наслідків, діючи повторно, умисно, незаконно придбав корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу «РГО». Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , діючи умисно, переніс корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу «РГО» за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , після чого незаконно зберігав його за вказаною адресою.
05.09.2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Корабельного районного суду міста Миколаєва, за місцем реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу «РГО», яка споряджена зарядом речовини, яка відноситься до категорії речовин, а саме бризантна вибухова речовина підвищеної потужності типу «А-ІХ-І» (на основі гексогену).
Допитаний в ході судового засідання обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що в березні 2022 року був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та служив у військовій частині НОМЕР_2 . У 2023 році, після того, як тяжко захворіла його матір, обвинувачений поїхав у відрядження, щоб її навідати у лікарні та під час відрядження у Великій Олександрівці знайшов гранати та зберігав їх у сумці, нікому про це не сказав. Підчас перебування у місті Миколаєві у обвинуваченого з`явися знайомий на ім`я ОСОБА_7 , який у справі вказаний як особа, персональні дані якої змінені на ОСОБА_6 , якому обвинувачений й продав 17.08.2023 року гранату за 1.000,00 гривень, а іншу гранату залишив собі та зберігав її за місцем реєстрації до вилучення в ході обшуку. Обвинувачений кається у вчиненому, розуміючи, що вчинив неправильно, порушив вимоги нормативних актів, у тому числі Статутів Збройних Сил України.
У відповідності до частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому допит обвинуваченого відповідно до частини 4 статті 349 КПК України здійснюється обов`язково.
В ході допиту обвинуваченого суд з`ясував, що той правильно розуміє зміст обставин вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом, не заперечує їх та переконався у добровільності такої позиції обвинуваченого. Окрім того, учасникам провадження роз`яснено, що у відповідності до частини 2 статті 394 КПК України рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх шляхом аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Дії обвинуваченого, тобто носіння, зберігання, придбання, збут вибухових пристроїв без передбачуваного законом дозволу, суд кваліфікує за частиною 1 статті 263 КК України.
Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він повнолітній, раніше не судимий, є учасником бойових дій, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суду сторонами кримінального провадження надані чотири характеристики обвинуваченого. Так, за місцем реєстрації та місцем мешкання обвинувачений характеризується негативно, а за місцем проходження служби та за місцем утримання під вартою позитивно.
Аналізуючи представлені характеристики та надаючи їм оцінку, суд відзначає, що характеристики за місцем реєстрації та місцем мешкання обвинуваченого, хоча й складені різними особами двома дільничними офіцерами поліції, але їх зміст співпадає абсолютно, до останньої літери, що надає суду підстави вважати їх складеними формально та ставить під розумний сумнів достовірність їх змісту.
За таких обставин суд надає перевагу характеристикам обвинуваченого за місцем проходження служби та за місцем утримання під вартою, а тому вважає загальну характеристику його особи позитивною.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, яке є умисним, особистість обвинуваченого, про що детально вказано вище.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття обвинуваченого, яке полягає в том, що він повністю розкаявся у вчиненому перед судом, беззаперечно визнав свою вину, надав відверті та правдиві покази, які покладені судом в основу обвинувального вироку та стали підставою для розгляду даного кримінального провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України. Окрім того, на підставі частини 2 статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає наявність у обвинуваченого статусу ветерана війни учасника бойових дій, який здобув це почесне звання, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність Україні від вторгнення держави-агресора, а також наявність у нього на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Обставиною, що обтяжує покарання відповідного пункту 1 частини 1 статті 67 КК України, суд визнає вчинення злочину обвинуваченим повторно, оскільки ним вчинено два кримінальні правопорушення, передбачені тією самою частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а саме частиною 1 статті 263 КК України.
У той же час, інша обставина, що обтяжує покарання, вказана у обвинувальному акті, а саме «вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану» не знайшла підтвердження в судовому засіданні, оскільки стаття 67 КК України, яка встановлює вичерпний перелік обставин, що обтяжуються покарання, такої обставини не містить.
При цьому суд переконаний, що повне та беззаперечне визнання обвинуваченим обставин, викладених в обвинувальному акті стосується виключно фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та не може стосуватися процесуальних аспектів, до яких відноситься встановлення судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Враховуючи встановлення судом наявності трьох обставин, що пом`якшують покарання, вважаючи їх такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, з урахуванням його особи, про що детально вказано вище та не зважаючи на встановлену обставину, що обтяжує покарання, суд вважає можливим на підставі частини 1 статті 69 КК України призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 1 статті 263 КК України на строк, що буде достатнім не тільки для покарання, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Ухвалою слідчого судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19.09.2023 року до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є чинним на момент ухвалення вироку та який суд вважає за необхідне продовжити до набрання вироком законної сили.
На підставі статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави судові витрати на проведення експертиз в сумі 6.214,00 гривні (шість тисяч двісті чотирнадцять гривень 00 копійок).
Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 КПК України, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України та на підставі частини 1 статті 69 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Строк відбування ОСОБА_4 покарання рахувати з дати приведення вироку до виконання.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення (досудового тримання під вартою) за період з 19.09.2023 року по день, що передує даті приведення вироку до виконання.
Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази, а саме корпус гранати «РГО», ручну гранату наступальну «РГН» з маркуванням «РГН 254-118-87» - знищити.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1