Справа № 152/101/24
УХВАЛА

іменем України

23 січня 2024 року м. Шаргород

Справа №152/101/24

Провадження №1-кс/152/33/24

Слідчий суддя

Шаргородського районного

суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Шаргороді в судовому засіданні клопотання дізнавача СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю,

встановив:

22.01.2024 року дізнавач СД ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю, зокрема, до інформації, яка перебуває у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та містить банківську таємницю, з можливістю отримання копій документів, без вилучення первинних носіїв, у електронному та паперовому вигляді, а саме: до інформації щодо банківської карти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за № НОМЕР_1 з метою виявлення та вилучення інформації про рух коштів по вказаній вище банківській картці у період часу з 00:00 годин 09.10.2020 року по 00:00 годин 31.10.2020 року; до документів, що підтверджують особу власника даної картки; до інформації про те, де проводилося зняття коштів із фотографіями осіб, які здійснювали вказані операції.

Тимчасовий доступ дізнавач просить надати дізнавачам у цьому кримінальному провадженні: дізнавачу СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 , старшому дізнавачу СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області капітану поліції ОСОБА_5 , начальнику СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області капітану поліції ОСОБА_6 .

Клопотання мотивує тим, що нею розглядаються матеріали кримінального провадження №0000066 від 17.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, в ході розгляду яких встановлено, що 20.10.2020 року до відділення поліції №2 Жмеринського РВП надійшла заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що до неї зателефонував невідомий та вимагав, щоб вона перерахувала грошові кошти в сумі 10000 грн. за непритягнення її сина до кримінальної відповідальності, після чого вона перерахувала кошти в сумі 3700 грн.

В ході допиту потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що 20.10.2020 року до неї на мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік, який представився працівником поліції з м. Жмеринка на ім`я « ОСОБА_8 » та повідомив про те, що її син знаходиться у поліції, оскільки наніс тілесні ушкодження хлопцю та розбив мобільний телефон останнього. Також, невідомий чоловік запропонував їй заплатити грошові кошти в сумі 10000 грн., щоб її сина відпустили, та надав номер телефону НОМЕР_2 для того, щоб вона зателефонувала за вказаним номером після того як перерахує грошові кошти на банківську карту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_7 за допомогою терміналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » перерахувала на вказану банківську карту грошові кошти в сумі 3700 грн. та подзвонила за вищезазначеним номером телефону і повідомила, що перерахувала гроші. Перерахувавши грошові кошти, ОСОБА_7 зателефонувала також і до свого сина, який повідомив, що знаходиться вдома і до поліції не потрапляв.

За даним фактом розпочато досудове розслідування, інформацію про яке внесене до ЄРДР за №0000066 17.12.2020 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України.

Для встановлення обставин заволодіння грошовими коштами та встановлення осіб, винуватих у вчиненні кримінального правопорушення, необхідно здійснити тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У зв`язку з наведеним, а також, враховуючи, що інформація, яка знаходиться в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та становить банківську таємницю, має суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та може бути використана, як доказ, а іншим способом встановити такі обставини неможливо, для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування, дізнавач СД ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_3 просить надати дізнавачам групи дізнавачів у цьому кримінальному провадженні тимчасовий доступ до документів, що знаходяться у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У судове засідання дізнавач СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ОСОБА_3 не прибула, про місце та час його розгляду повідомлена належним чином (а.п.10).

При цьому, 22.01.2024 року дізнавач СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ОСОБА_3 подала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, в якій зазначила, що клопотання з наведених у ньому підстав підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.п.13).

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 для розгляду клопотання не прибула, повідомлена належним чином (а.п.11), подала клопотання про розгляд кримінального провадження у її відсутності, клопотання дізнавача підтримує та просить задовольнити (а.п.14).

Представник АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »для розгляду клопотання не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином шляхом здійснення виклику за телефоном (а.п.12), про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до вимог ч.4 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

Таким чином, слідчий суддя не вбачає перешкод для розгляду клопотання у відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч.5 ст.27 КПК України, під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів…

Частиною 4 ст.107 КПК України встановлено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Оскільки дізнавач, прокурор та особа, у володінні якої знаходяться документи, а саме: АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, при цьому автори клопотання подали заяви про його розгляд у їх відсутності, висловивши думку з приводу розгляду клопотання, то перешкод для судового розгляду слідчий суддя не вбачає.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження за клопотанням слідчого, прийшов до наступного висновку.

Частинами 3, 5, 6 ст.132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно із ч.1 ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах, комп`ютерних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення. Забороняється вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі облікова система часток) і внесенням змін до них. Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до ч.1 ст.160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

Частиною 5 ст.163 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до ч.6 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів. Доступ особи до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, здійснюється в порядку, визначеному законом. Доступ до речей і документів, що містять відомості, які становлять державну таємницю, не може надаватися особі, що не має до неї допуску відповідно до вимог закону.

Слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів (ч.7 ст.163 КПК України).

До охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: відомості, які можуть становити банківську таємницю (п.5 ч.1 ст.162 КПК України).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про інформацію», документ матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; захист інформації сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Статтею 4 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Відповідно до ст.20 ЗУ «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частинами 1-3 ст.21 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Статтею 2 ЗУ «Про захист персональних даних» встановлено, що персональні дані відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, персональні дані якої обробляються.

Володільцем бази персональних даних згідно з абзацом третім статті 2 цього Закону є фізична або юридична особа, якій законом або за згодою суб`єкта персональних даних надано право на обробку цих даних, яка затверджує мету обробки персональних даних та процедуру їх обробки, якщо інше не визначене законом.

Об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою (ч.ч.1, 2 ст.5 ЗУ «Про захист персональних даних»).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) інформація про організацію та здійснення охорони банку та осіб, які перебувають у приміщеннях банку; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи-клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності; 10) інформація про організацію та здійснення інкасації коштів та/або перевезення валютних цінностей; 11) інформація про банки чи клієнтів банків, що збирається від банків під час здійснення банківського нагляду, валютного нагляду, нагляду (оверсайту) платіжних систем та систем розрахунків, а також нагляду у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 12) інформація про банки чи клієнтів банків, отримана Національним банком України відповідно до міжнародного договору або за принципом взаємності від органу банківського нагляду іншої держави; 13) рішення Національного банку України про застосування заходів впливу, крім рішень про накладення штрафів, про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із п.2 ч.1 ст.62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.

З постанови про призначення групи дізнавачів від 16.11.2023 року вбачається, що дізнавачем у цьому кримінальному провадженні є, в тому числі, ОСОБА_3 (а.п.7).

З постанови про призначення групи прокурорів від 22.03.2021 року вбачається, що до групи прокурорів входить, у тому числі, прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 (а.п.6).

Таким чином, до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ звернулися особи, наділені відповідним повноваженнями у кримінальному провадженні.

Так, з витягу з кримінального провадження №0000066 вбачається, що 20.10.2020 року до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява що ОСОБА_7 про те, що до неї зателефонував невідомий та вимагав, щоб вона перерахувала грошові кошти в сумі 10000 грн. за непритягнення її сина до кримінальної відповідальності, після чого вона перерахувала кошти в сумі 3700 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 (а.п.4).

З протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 16.08.2021 року вбачається, що 20.10.2020 року до неї на мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік, який представився працівником поліції з м. Жмеринка на ім`я « ОСОБА_8 » та повідомив про те, що її син знаходиться у поліції, оскільки наніс тілесні ушкодження хлопцю та розбив мобільний телефон останнього. Також, невідомий чоловік запропонував їй заплатити грошові кошти в сумі 10000 грн., щоб її сина відпустили, та надав номер телефону НОМЕР_2 для того, щоб вона зателефонувала за вказаним номером після того як перерахує грошові кошти на банківську карту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_7 за допомогою терміналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » перерахувала на вказану банківську карту грошові кошти в сумі 3700 грн. та подзвонила за вищезазначеним номером телефону і повідомила, що перерахувала гроші. Перерахувавши грошові кошти, вона зателефонувала також і до свого сина, який повідомив, що знаходиться вдома і до поліції не потрапляв (а.п.8).

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення вчинено 20.10.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 2 статті 12 КК України встановлено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Таким чином, кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України, є кримінальним проступком.

Кримінальне провадження внесено до ЄРДР 17.12.2020 року за заявою про кримінальне правопорушення від 20.10.2020 року (а.п.4).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодній особі про підозру у кримінальному провадженні не повідомлено, так як особа, яка вчинила кримінальний проступок не встановлена.

Згідно із ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Санкцією ч.1 ст.190 КК України встановлено, що заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Отже, строк давності, визначений п.2 ч.1 ст.49 КК України щодо вказаного кримінального проступку, становить три роки.

Перебіг строку давності у кримінальному провадженні №0000066 починається з моменту вчинення кримінального проступку, тобто з 20.10.2020 року.

Таким чином, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закінчилися 20.10.2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді з клопотаннями про тимчасовий доступ до речей та документів лише під час досудового розслідування.

Разом з тим, строки давності у кримінальному провадженні №0000066 закінчилися 20.10.2023 року, а постанова прокурора або ухвала слідчого судді про продовження вказаних строків до матеріалів кримінального провадження не додані.

Згідно з п.18 ст.3 КПК України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень (ч.1 ст.28 КПК України).

Процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку (ст.116 КПК України).

Таким чином, враховуючи, що строки давності у кримінальному провадженні №0000066 закінчилися 20.10.2023 року, вони не продовжувалися у передбаченому законом порядку, то слідчий суддя не має повноважень у наданні дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів поза строками досудового розслідування, у зв`язку із чим клопотання дізнавача СД ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 28, 116, 159-164, 166, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання дізнавача СД відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1