Провадження № 1-кс/756/2997/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004361 від 28.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004361 від 28.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження за № 0004361 від 28.12.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява про вчинене кримінальне правопорушення від заступника керівника апарату - начальника юридичного відділу Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_5 з приводу того, що 15.12.2023 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, в умовах дії воєнного стану, невстановлені особи шахрайським шляхом здійснили перереєстрацію службового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває на балансі територіальної громади міста Києва в Оболонському районі, чим завдали матеріального збитку. Під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню та аналізу матеріалів кримінального провадження, встановлено ряд обставин, які потребують детальної перевірки та які можуть вплинути на хід здійснення досудового розслідування. Так, на виконання доручення Київського міського голови ОСОБА_6 № 7838 від 15.03.2023, актом № 44 від 17.03.2023 Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було передано 7 квартир під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування населення Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації. Серед вказаних квартир була наявна квартира АДРЕСА_1 . В подальшому відповідно до витягу з розпорядження № 171 від 29.03.2023 Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації було затверджено рішення адміністрації комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» та надано робітникові з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями обслуговуючої дільниці № 503 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» ОСОБА_7 на сім`ю з двох осіб службової окремої однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . 10.04.2023 головою Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_8 видано ордер № 015093 на право зайняття службового жилого приміщення, а саме квартира АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 . Разом з тим встановлено, що 01.12.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_10 , на підставі свідоцтва про право власності серії та номер: НОМЕР_1 , видане 29.11.2012 нібито Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В подальшому 15.12.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер: 1428, укладеного 15.12.2023 між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 35.3 кв. метрів належить на праві приватної власності громадянину на ім`я ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

28.12.2023 квартиру АДРЕСА_1 постановою слідчого визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

В ході досудового розслідування встановлено ризики того, що з нерухомим майном можуть вчинятися дії щодо його подальшого незаконного використання та надання дозволів на проникнення третім особам. Враховуючи, що вищевказане нерухоме майно, може бути незаконно використане на користь інших осіб, з урахуванням того, що у разі незастосування даного заходу забезпечення, майно може бути втрачене, пошкоджене.

Ураховуючи зазначене, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з метою запобігання продовження вчинення кримінального правопорушення, незаконного користування, розпорядження, відчуження такого нерухомого майна. Тільки запобігши реальній загрозі протиправного впливу (відчуження, знищення) на вказане нерухоме майно шляхом накладення арешту можливо досягти мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також настанню будь-яких негативних наслідків.

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити у повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на квартиру.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, заслухавши учасників судового процесу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 0004361 від 28.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 28.12.2023, квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004361 від 28.12.2023.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що об`єкт нерухомого майна за адресою: за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_4 , на арешті якої наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження майном з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право ОСОБА_4 на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження в цій частині.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись статтями 170-173, 175, 309, 372, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004361 від 28.12.2023 - задовольнити.

Накласти арешт в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004361 від 28.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на нерухоме майно, а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 ), із встановленням заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Організацію виконання ухвали покласти на Оболонську окружну прокуратуру м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 05.01.2024 о 14 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1