ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5889/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1427/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185,
ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.08.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має малолітню дитину 2023 року народження, є інвалідом 2 групи, не працюючого, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.12.2019 року вироком Ленінського районного суду м.Харкова за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень; 10.02.2022 року вироком Ленінського районного суду м.Харкова за ч.3 ст.186, КК України до 4 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст.186 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 04.12.2019 року визначено виконувати самостійно.

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 10.02.2022 року, призначенло ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід обвинуваченому у цьому кримінальному провадженні не застосовувався.

Строк відбування покарання визначено рахувати з фактичного затримання 07.04.2023 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.04.2023 року по день ухвалення вироку - 03.08.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим вироком встановлено, що 16.10.2019 року приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу банкомату «ПриватБанку», розташованому в будівлі ресторану «МакДоналдз» по вул.Суздальські ряди, 9 в м.Харкові, побачив раніше йому незнайому ОСОБА_11 , яка підійшла до банкомату, щоб отримати в ньому гроші. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме грошей ОСОБА_11 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення за рахунок відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, підійшов із заду до ОСОБА_11 та після того, як остання отримала з банкомату гроші, вихопив з її правої руки своєю правою рукою гроші в сумі 1000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень, тим самим відкрито заволодів її майном. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь і розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1000 гривень.

Крім того, 23.10.2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні відділення «Ощадбанку», розташованому за адресою вул.Полтавський Шлях буд.28/19 в м.Харкові, побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_12 , який підійшов до каси банку та дістав з кишені куртки гроші. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме грошей ОСОБА_12 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення за рахунок відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, підійшов з правого боку до ОСОБА_12 та вихопив з його правої руки своєю правою рукою гроші в сумі 25 000 гривень, тим самим відкрито заволодів його майном. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, але на виході з відділення банку випустив більшу частину грошей, та заволодів грошима в сумі 1850 гривень, обернувши викрадене майно на свою користь і розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1850 гривень.

Крім того, 22.04.2020 року о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_7 перебував у приміщенні магазину ТОВ «ТК «Мега-Трейд», що розташований за адресою м.Харків, вул.23 Серпня буд.33-А, де в нього виник умисел на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, пересуваючись по торгівельній залі вищезазначеного магазину, взяв стейк СВ Хвилинка б/к ш/уп Класс Вак УП вагою 0,924 грам, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 143,1 грн.; упаковку чіпсів бекон 165 г Pringles, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 69,2 грн.; упаковку сиру Ніжний 50% Пирятин Україна ваг УП 0,390 кг, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 92,04 грн.; упаковку фісташки Каліфорнійські смаж сол м/у 250г Farmers snack, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 200 грн.; хліб Княжий зерновий 350г Салтівський ТДВ, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 13,1 грн.; упаковку шпротів Ризьких в/о з/бз/кл 240г BRIV-VIL, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 101,2 грн.; упаковку балику Делікатесного вак к/в в/г СМК ваг УП, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 131,12 грн.; пляшку напою енергетичного RED Bull з/б 0,473л, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 47,20 грн.; пляшку напою енергетичного RED Bull з/б 0,355л, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 37,80 грн.; упаковку шоколаду Milka молочний/карамель/арахіс/пов рис 276 г, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 79,40 грн.; манго великий одна одиниця, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №42 від 28.04.2020 року складає 64,90 грн.. Після чого ОСОБА_7 направився до виходу з магазину, мінуючи касову зону та не розрахувався за товар, вийшов з магазину, де помітив, що працівники охорони магазину його наздоганяють, розуміючи, що його дії стали носити відкритий характер не припиняючи свою злочинну діяльність, утримуючи при собі викрадене майно, почав втікати, не реагуючи на вимоги охорони. Однак, ОСОБА_7 не встиг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений із викраденим товаром працівниками охорони вищевказаного супермаркету.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив ТОВ «ТК «Мега-Трейд» майнову шкоду на загальну суму 979,09 грн.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_10 подані апеляційні скарги

В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок судом апеляційної інстанції, яким: «…визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, ч.2 ст.186 КК України - 5 роки позбавлення волі, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 - 4 роки позбавлення волі, ч.1 ст.70 КК України - 5 років позбавлення волі, ч.4 ст.70 КК України - 5 років позбавлення волі…».

Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор вказує на те, що судом першої інстанції не враховано всі відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за тяжкі злочини проти власності та знову вчинив декілька нетяжких та тяжких корисливих злочинів, що вказує на те, що останній не зробив для себе належних висновків та продовжує злочинну діяльність. Зазначає, що ОСОБА_7 до моменту затримання не мав постійного та офіційного працевлаштування, що вказує на відсутність стабільного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, а тому, на думку прокурора, призначене покарання ОСОБА_7 є м`яким та не відповідає особі засудженого.

Крім того, апелянт вказує на те, що в оскаржуваному вироку не зазначено про застосування ст.69 КК України при призначенні покарань за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України, але судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено цим законом.

Захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 03.08.2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити її підзахисному покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

В своїх апеляційних доводах захисник зазначає, що судом першої інстанції постановлено вирок з невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, оскільки останній повністю визнав себе винним, у скоєному щиросердно розкаявся, співпрацював з органами досудового розслідування та суду, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, одружений, має малолітню дитину, 2023 року народження, є інвалідом 2 групи, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався, має постійне місце реєстрації та проживання в Україні, адміністративних стягнень не має.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали лише апеляційну скаргу сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, оскаржуваний вирок та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений, захисник та прокурор не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора і захисника, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, обґрунтовано прийшов до висновку про його винуватість, що ніким зі сторін не оспорювалося в судовому засіданні.

Разом з цим, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних скарг прокурора та захисника колегія суддів погоджується з ними лише в частині необхідності скасування оскаржуваного вироку, внаслідок невідповідності судового рішення вимогам ст. 370 КПК України та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не дотримані вимоги матеріального закону та фактично застосований закон, який не підлягав застосуванню та призначення обвинуваченому надто м`якого покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03.02.2021 року у справі №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Відповідно до положень ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином.

Згідно з вироком, обставиною, що пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав його щире каяття.

Між тим, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених злочинів, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочинів, добровільне відшкодування шкоди потерпілим, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованих статей у виді позбавлення волі, не вбачаючи підстав для можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання чи призначення іншого виду чи розміру покарання.

Апеляційний суд зазначає, що санкцією ч.2 ст.186 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 4 до 6 років.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.08.2023 року ОСОБА_7 призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 3 років позбавлення волі та за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, тобто більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Колегія суддів також бере до уваги, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України, також не наведено висновків та рішення суду щодо застосування положень ст.69-1 КК України

Проте, як убачається зі змісту резолютивної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції взагалі не зазначив про застосування положень ст.ст.69, 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання та не навів відповідних мотивів у мотивувальній частині вироку.

При цьому, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки низці обставин, які мають значення для застосування ст.69 КК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що встановлена судом першої інстанції у цьому кримінальному проваджені обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 відповідно ст.66 КК України, його щире каяття, за своєю суттю та соціальної вагомістю не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного тяжкого злочину. Наявність цієї обставини, сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст.69 КК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, не навівши в мотивувальній та резолютивній частині оскаржуваного вироку висновків та рішення суду щодо можливості застосування положень ст.69 КК України, призначив ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, що свідчить на користь апеляційних доводів прокурор в цій частині.

З огляду на викладене, вказані вище обставини свідчать про недотримання судом вимог кримінального процесуального закону щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що є обов`язковою вимогою ст.370 КПК України, а тому ці порушення належить вважати істотними.

Разом з цим, вказані порушення матеріального закону не є підставою, згідно ч.1 ст.420 КПК України, для ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, оскільки цей перелік підстав, передбачений цією нормою, - є вичерпним, а порушення, на які вказує прокурор, мають істотний характер, оскільки впливають на висновки суду з приводу правильності застосування кримінального закону при призначення покарання, внаслідок чого апеляційна вимога прокурора щодо призначення нового покарання - є передчасною.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, зазначив, що вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 04.12.2019 року підлягає самостійному виконанню, але судом на зазначено на підставі якої норми матеріального закону та не зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного вироку висновків суду, з яких підстав це належить зробити.

Апеляційний суд також звертає увагу, що матеріали цього судового провадження не містять відомостей про те, що попередній вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 04.12.2019 року, яким ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., не виконано, а судимість за цим судовим рішенням не погашено в установленому законом порядку.

Зазначені обставини безпосередньо впливають на рішення і висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків, що залишено судом першої інстанції поза увагою та не досліджено під час судового розгляду.

Більш того, колегія суддів враховує, що апеляційна вимога прокурора є неконкретизованою, оскільки в своїй апеляційній скарзі остання просить призначити ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та за сукупністю злочинів, але при цьому в мотивувальній та резолютивній частині апеляційної скарги не міститься посилання апелянта на конкретний попередній вирок суду першої інстанції, який належить врахувати при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що неконкретність апеляційної вимоги прокурора безпосередньо впливає на становище обвинуваченого ОСОБА_7 , в розумінні ст.421 КПК України.

Отже, з урахуванням апеляційної вимоги прокурора, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості ухвалити новий вирок стосовно ОСОБА_7 , що також обумовлює частково задоволення апеляційної скарги прокурора.

Колегія суддів також зазначає і про неконкретність апеляційної вимоги захисника ОСОБА_10 , яка в своїй скарзі просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, від якого звільнити з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але апелянт не зазначає за який з трьох злочинів, за якими ОСОБА_7 було визнано винним оскаржуваним вироком, належить призначити саме таке покарання. Апеляційна вимога захисника також не містить посилання про застосування до ОСОБА_7 положень ст.70 КК України, при призначенні останньому покарання за сукупністю злочинів, в тому числі з урахуванням попередніх вироків.

Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, також обумовлюють частково задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 .

Враховуючи наявність встановлених при апеляційному розгляді істотних порушень КПК України, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду, а решту апеляційних доводів прокурора і захисника, колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки прокурор та захисник в своїх апеляційних скаргах ставлять питання про скасування вироку з постановленням нового вироку судом апеляційної інстанції, усі подані апеляційні скарги задовольняється частково, тобто лише в частині скасування судового рішення, з наведених вище підстав.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 409; п. 2 ч.1 ст. 410, п.2 ч.1 ст.413 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції низки основних засад кримінального провадження, а також вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку - не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,15 ч.1 ст.7 КПК України законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також одночасно норми щодо обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

Колегія суддів, в силу вимог ч.3 ст.415 КПК України, звертає увагу суду першої інстанції на те, що висновки і мотиви з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Оскільки сторони при апеляційному розгляді не заявляли будь-яких клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому, колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України, позбавлена процесуальної можливості вирішувати це питання.

Керуючись ст.ст. 405, 407 ч.1 п.6, 409 ч.1 п.п.1, 3, 4, ст. 410 ч.1 п.2, 412 ч.1, 413 ч.1 п.2, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді