Справа № 446/923/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.03.2023 за №0000018 за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кам`янка-Бузька, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із професійно-технічною освітою, тимчасово не працюючий, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , 28 лютого 2023 року приблизно о 19 годині 35 хвилин, перебуваючи в коридорі житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, під час конфлікту із своїм дядьком ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком лівої руки в ділянку носу.

У подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень, в той же день, приблизно о 19 годині 45 хвилин знаходячись на подвір`ї господарства за вищевказаною адресою, умисно наніс ОСОБА_6 ще два удари кулаком лівої руки в ділянку обличчя справа, при цьому від останнього удару ОСОБА_6 впав спиною на землю.

Внаслідок чого, ОСОБА_4 у сукупності умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді: одного синця на нижній повіці правого ока, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та закритий перелом носової кістки, що за ознакою тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України - спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні не визнав повністю. Пояснив, що дійсно 28.02.2023 через фінансові зобов`язання у нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 . Вони спілкувалися телефоном, але після цього він вирішив піти до потерпілого додому та з`ясувати відносини. Під час спілкування потерпілий кричав на нього, шарпав та замахувався табуреткою і він запропонував йому вийти на двір. Коли вони вийшли на двір, то потерпілий намагався нанести йому удар, від якого він відхилився та рефлекторно наніс йому один удар лівою рукою біля правого ока, після чого потерпілий впав на землю, піднявся і пішов до хати. Обвинувачений зазначив, що більше ніяких ударів він потерпілому не наносив, а на даний час вони примирилися і він зобов`язався віддати всі кошти потерпілому. Зазначив, що шкодує за вчинена і вибачився перед потерпілим.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який своєї вини не визнав у пред`явленому йому обвинуваченні в повній мірі, суд вважає, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК Українидоведена зібраними та дослідженими по справі доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 28.02.2023 до нього додому прийшов його племінник ОСОБА_4 та покликав його в коридор для розмови, під час якої він нагадав обвинуваченому за кошти, які той позичав у нього. Після чого, обвинувачений сказав, що ніяких коштів не буде повертати та наніс йому удар кулаком лівої руки в ліве око. Згодом, обвинувачений ОСОБА_4 сказав йому вийти на двір, щоб продовжити розмову. Після того, як вони вийшли на двір, ОСОБА_4 спробував нанести йому ще один удар кулаком в обличчя, однак він поставивши руку, завадив йому це зробити. Продовжуючи свої дії, обвинувачений наніс йому ще один удар кулаком в область обличчя, яким попав йому в перенісся, та від якого він впав на землю. Після чого, він пішов до будинку щоб вмитися, оскільки у нього йшла кров та викликав поліцію. Потерпілий пояснив, що дійсно було три удари, як це зазначено у обвинувальному акті і від таких ударів він мав тілесні ушкодження, які встановлені експертом. Також потерпілий додав, що під час цього інциденту була його дружина ОСОБА_8 , яка все бачила та мама, яка не була очевидцем цих подій.

Допитана судом свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 28.02.2023 до її помешкання прийшов ОСОБА_4 та покликав для розмови її чоловіка ОСОБА_6 , якому обвинувачений був винен кошти, однак такі не повертав, та й наміру повертати не мав. Коли обвинувачений ОСОБА_4 увійшов до будинку, вона в цей час перебувала на кухні. Згодом почувши крик чоловіка, вибігла до коридору, де побачила як обвинувачений наносить її чоловіку удари кулаком в обличчя. Після чого, ОСОБА_4 сказав чоловіку вийти на вулицю, де знову продовжив наносити йому удари, від яких ОСОБА_6 впав на землю та у нього пішла кров. Через деякий час, її чоловік зайшов до хати, а обвинувачений з двору вимагав, щоб той вернувся на вулицю, на що вона скала ОСОБА_4 , щоб той йшов з їхнього помешкання, бо в іншому випадку звернеться в ї поліцію, після чого обвинувачений покинув їх подвір`я.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено таке.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.03.2023 у кримінальному провадженні від 01.03.2023 за №0000018, у якому внесено відомості про те, що 28.02.2023 у ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області надійшла письмова заява ОСОБА_6 про те, щоб прийняти міри до його племінника ОСОБА_4 , який 28.02.2023 перебуваючи на території господарства в АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин, умисно спричинив йому тілесні ушкодження. Правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України.

Заявою від 28.02.2023, яка адресована начальнику ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, ОСОБА_6 просить прийняти міри до його племінника ОСОБА_4 , який 28.02.2023, близько 19.30 год. наніс йому 3-4 удари кулаком в обличчя.

Відповідно до висновку експерта №16/2023 від 02.03.2023, у потерпілого ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження: один синець на нижній повіці правого ока, закритий перелом носової кістки та навколо орбітальна гематома справа (згідно із медичної виписки КНП Кам`янка-Бузька ЦРЛ). Вказані тілесні ушкодження можуть відповідати показам потерпілого, а саме виникнення від нанесення ударів кулаками 28.02.2023 та відносяться: синець - до легких тілесних ушкоджень, діагностований перелом носової кістки за ознакою тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2023 видно, що такий проведено за участі потерпілого ОСОБА_6 , з метою перевірки та уточнення його показів у ході якого, потерпілий ОСОБА_6 розказав та відтворив обставини заподіяння йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, а саме, як 28.02.2023, в АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 на ґрунті неприязних відносин наніс один удар лівою рукою в ніс потерпілого ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_4 реалізуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ще три удари кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_6 , від третього удару ОСОБА_6 впав на спину. Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 , перебуваючи на території вищевказаного господарства.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 11.04.2023, який проведений з метою перевірки та уточнення показів свідка ОСОБА_8 , у ході якого, остання повідомила, що 28.02.2023 до них за адресою проживання: АДРЕСА_3 прийшов ОСОБА_4 та в коридорі будинку розмовляв з ОСОБА_6 . Пізніше між ними виникла сварка і шарпанина, в ході якої ОСОБА_4 наніс один удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вийшли на вулицю, де ОСОБА_4 наніс удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_6 , правою рукою в його руку, та ще один удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_6 від якого останній впав на спину і в нього почалась кровотеча з носа.

Разом з тим, як видно з протоколу проведення слідчого експерименту від 11.04.2023, який проведений з метою перевірки та уточнення показів підозрюваного ОСОБА_4 , у ході якого він розказав та відтворив обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а саме, як 28.02.2023 приблизно о 19:00 год., між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 почав штовхати підозрюваного, замахувався табуреткою біля його голови. Після цього обоє вийшли на двір, де під час розмови ОСОБА_6 почав штовхати головою ОСОБА_4 , після чого останній відіпхнув його, а ОСОБА_6 потягнув за собою та хотів нанести удар, однак ОСОБА_4 ухилився і наніс удар кулаком лівої руки під праве ока ОСОБА_6 .

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Так, у судовому засіданні є повністю доведеним факт завдання обвинуваченим потерпілому трьох ударів в область обличчя, що доводиться показами потерпілого, показами свідка ОСОБА_8 , які є послідовними та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Зокрема такі покази відповідають даним протоколів слідчого експерименту від 01.03.2023 та 11.04.2023, де потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 надали аналогічні свідчення та показали механізм розвитку подій.

Крім того, згідно висновку судового експерта №16/2023 від 02.03.2023, у потерпілого ОСОБА_6 констатовано тілесні ушкодження, які могли виникнути від нанесення ударів кулаками 28.02.2023.

Оцінивши такі докази у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлене обвинувачення є доведеним повністю, а обвинувачений є винен у його вчиненні.

Покази самого обвинуваченого, який частково своєї вини не визнає, а саме в частині кількості нанесення ударів, суд вважає такими, які не знайшли свого підтвердження будь-якими доказами, а тому сприймає такі як намагання применшити негативний характер своїх дій.

Відтак, сукупність обставин справи, встановлені під час судового розгляду виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення, при обставинах викладених у обвинувальному акті, було вчинене і обвинувачений є винними у вчиненні цього кримінального правопорушення, що відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України, у відповідності до п. 2 ст. 66 КК України суд визнає добровільне усунення заподіяного шкоди, оскільки потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні від пред`явленого цивільного позову відмовився і вказав, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має, просив його суворо не карати. Тому, суд вважає, що обвинувачений вжив відповідних заходів для усунення заподіяної шкоди, що є пом`якшуючою покарання обставиною.

Однак суд відхиляє покликання обвинуваченого та захисника щодо наявності у нього щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так як з моменту порушення даного кримінального провадження і до його завершення у суді, обвинувачений вказував на версію подій, яка не знайшла свого підтвердження, він також не повідомив будь-яких даних чи подій, які були б невідомі органу досудового розслідування внаслідок проведення слідчих дій.

Матеріали кримінального провадження та поведінка обвинуваченого у судовому засіданні, на переконання суду, не вказують також і на наявність у нього щирого каяття, так як обвинувачений на початку судового розгляду та на стадії досудового розслідування демонстрував поведінку, яка не узгоджується з такими поняттями як жаль щодо вчиненого, осуд власної поведінки тощо. Натомість він поводився достатньо самовпевнено.

Вчинені дії щодо усунення завданого збитку, які змінили позицію потерпілого вже під час судового розгляду, суд не сприймає як щире каяття, а тому не може визнати це пом`якшучою обставиною.

Так, згідно з послідовною практикою Верховного Суду, (зокрема у справах № 199/6365/19, 520/16394/16-к та інших) розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України, суд, у відповідності до ст. 67 КК України визнає вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи з якою винний перебуває (перебував) у близьких відносинах.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що він є особою молодого віку, раніше не судимий, непрацюючий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, а відповідно до досудової доповіді органу пробації від 22.06.2023 має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства. Крім того, суд враховує процесуальну поведінку обвинуваченого у судовому засіданні, до якого ухвалами суду від 19.07.2023 та 28.07.2023 було застосовано привід.

Тому, з урахуванням усіх обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути призначено в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у виді обмеження волі, оскільки виключно такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, і суд не знаходить підстав для застосування іншого більш м`якшого виду покарання.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

А тому, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу винного (раніше не судимий, під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем праці та проживання, згідно досудової доповіді має середній ризик небезпеки для суспільства та повторного вчинення кримінального правопорушення), наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також обставини, що його обтяжує, думку прокурора та потерпілого, які просили застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання та звільнення його від його відбування покарання з випробуванням на підставі положень статей 75, 76 КК України.

Застосовуючи положення ст. 76 КК України, суд вважає, що у даній конкретній справі, окрім обов`язків передбачених у ч. 1 цієї статті, на обвинуваченого доцільно додатково покласти обов`язок передбачений у пункті 3 частини 3 цієї статті - працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Так, з обставин даної справи видно, що дане кримінальне правопорушення було вчинене через конфлікт щодо фінансових зобов`язань обвинуваченого перед потерпілим, який на даний час є не вирішеним, а обвинувачений лише надав письмові гарантії їх виконання на майбутнє.

А тому, на переконання суду, покладення на обвинуваченого обв`язку працевлаштуватися, як особу молодого віку, з професійно-технічною освітою, який на військовому обліку неперебуває, непрацевлаштованого, сприятиме отриманню ним самостійного заробітку, призведе до його перевиховання та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відмову потерпілого від цивільного позову судом прийнято ухвалою суду від 22.11.2023

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався і підстав для його застосування суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього відповідно до ч. 1, п. 3 ч.3 ст. 76 КК України обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Речові докази: медичну документацію завірену печатками лікувальної установи КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ», підписом та печаткою лікаря від 01.03.2023 заповнену на ім`я ОСОБА_6 на 4 аркушах повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 23.11.2023.

Суддя ОСОБА_1