КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України та США, раніше не судимого, проживаючого в США,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 09 січня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк два місяці, тобто до 08 березня 2024 року.

Цією ж ухвалою суд також продовжив строком на два місяці запобіжний у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 , однак рішення суду в цій частині не оскражується.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке йому інкримінуються, а тому суд дійшов до висновку про відсутність, на даний час, підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року у справі № 754/4734/22; відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з перебуванням за адресою: АДРЕСА_1 або особистого зобов`язання, або будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням у місцях обмеження волі.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущені порушення норм процесуального права, що потягли за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а суд у свою чергу, формально послався на ті ж самі підстави тримання ОСОБА_5 під вартою, що по суті, дублюються з моменту його затримання та обрання цього запобіжного заходу.

Як вказує у скарзі захисник, кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожного разу доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази.

Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Крім того, ОСОБА_5 , як зазначає його захисник, є громадянином США, відповідно, не розуміє українську мову та не володіє нею, у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був забезпечити його, ОСОБА_5 , послугами перекладача, однак, заявлені клопотання про залучення перекладача, судом першої інстанції незаконно були відхилені.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, як зазначає захисник, послався на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та їх незмінності, зокрема можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, з чим сторона захисту категорично не погоджується.

Як вважає апелянт, не було наведено жодного підтвердженого факту, який би доводив те, що існує ризик ухилення від правосуддя ОСОБА_5 , навпаки, а ні прокурором, а ні судом, не взято до уваги, що він, ОСОБА_5 , 30 років проживає в США, не має сталих зв`язків в Україні, які б дозволили йому переховуватись, а всі грошові кошти були вилучені слідчим органом. Також, на думку захисника, судом не враховано і не надано відповідної оцінки стану здоров`я ОСОБА_5 , який тривалий час скаржиться на погіршення його стану здоров`я.

Доводи суду першої інстанції щодо наявності наведених в ухвалі ризиків, як вважає апелянт, носять неконкретний та абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про наявність зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази обґрунтування щодо намірів або дій ОСОБА_5 , направлених на незаконний вплив на свідків чи потерпілого.

Як вважає сторона захисту, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просили залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які судом ще не допитані, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Більш того, системний аналіз вимог, передбачених другим абзацом ч. 2 ст. 392, а також ч. 2 ст. 422-1 КПК України дозволяє зробити висновок про те, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, переглядається судом апеляційної інстанції лише в межах перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою зокрема для продовження строку тримання під вартою, а тому колегія суддів позбавлена можливості надавати будь-яку оцінку обставинам щодо порушення права обвинуваченого на захист під час судового розгляду, на які захисник звертає увагу у своїй скарзі, а саме щодо не забезпечення участі перекладача, оскільки вказані обставини мають безпосереднє відношення до розгляду справи по суті, а не до розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відсутності передбачених законом ризиків, які б могли служити підставами для продовження строку тримання останнього під вартою та наявності підстав, з урахуванням стану здоров'я обвинуваченого, для застосування до нього іншого, більш м'якого запобіжного заходу, не пов'язаного з триманням під вартою, то вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою містить у собі належні мотиви для його ухвалення, з урахуванням вимог, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, в тому числі з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 цього Кодексу, до яких зокрема відносяться вік та стан здоров'я обвинуваченого, а тому колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для спростування висновку суду першої інстанції про те, що наявність встановлених ризиків, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, унеможливлює застосування до обвинувачених, зокрема ОСОБА_5 , іншого більш м'якого запобіжного заходу, не пов'язаного з триманням під вартою, оскільки жоден з цих запобіжних заходів, не зможе запобігти вказаним ризикам.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 08 березня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 08 березня 2024 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 754/4734/22

Номер провадження : 11-кп/824/2601/2024

Категорія : ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1