Справа № 346/3972/21
Провадження № 11-кп/4808/320/23
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000142 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , , громадянина України, на утриманні нікого немає, раніше судимого 12 листопада 2018 року Коломийським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ст. 395 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком шість місяців.

- за ст. 395 КК України у виді арешту строком три місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді шести місяців арешту.

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене покарання.

Зазначає, що свою вину в інкримінованих діях визнав, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Цивільний позов в справі заявлений не був, що вказує на повне відшкодування шкоди.

Також вказує, що не маючи засобів до існування, змушений був, в пошуках тимчасових заробітків, переїхати до Івано-Франківська де знайшов роботу і працює.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 таємно викрав чуже майно, повторно та вчинив умисні дії, які виразились у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду .

Злочини вчинені при наступних обставинах.

Так, 01 червня 2021 року близько 18 год.10 хв. ОСОБА_7 перебуваючи поруч будинку АДРЕСА_3 , зайшов через незачинені двері до другого під`їзду, де на сходовій клітці між другим та третім поверхом побачив залишений без нагляду велосипед марки SPIRIT жовтого кольору, що належить ОСОБА_10 , та в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Після чого ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав велосипед ОСОБА_10 вартістю 6000 грн.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 6000 (шість тисяч) грн.

Крім того згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львів від 26 січня 2021 року ОСОБА_7 встановлено адміністративний нагляд строком на 2 роки та застосовано наступні обмеження: заборони виходу з будинку (квартири) з 22:00 години вечора по 06:00 годину ранку; з`являтись в орган відділу поліції за місцем свого проживання для реєстрації. Із даною ухвалою ОСОБА_7 було ознайомлено 15 лютого 2021 року.

Однак, ОСОБА_7 здійснив порушення вищевказаного рішення суду та ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 1994 року, а саме порушив встановлені йому судом обмеження із відбуттям адміністративного нагляду при наступних обставинах:

Так, при перевірці поліцейським офіцером громади Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції ОСОБА_12 дотримання піднаглядним ОСОБА_7 правил адміністративного нагляду, останній з початку вересня 2022 року по 06 жовтня 2022 року за місцем проживання був відсутній.

В ході проведення заходів направлених на місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено, що останній з початку вересня 2022 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без дозволу Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, залишив постійне місце проживання та поїхав проживати в м. Івано-Франківськ.

Таким чином ОСОБА_7 порушив обмеження, передбачені п. 1 ухвали Шевченківського районного суду м. Львів від 26 січня 2021 року про встановлення адміністративного нагляду відносно останнього, а саме щоденно з 22:00 години вечора до 06:00 годину ранку знаходитись за місцем проживання, що в АДРЕСА_4 та ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 1994 року.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній, просили пом`якшити покарання;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Також суд, з урахуванням особи обвинуваченого, правильно дійшов до висновку, про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і не знайшов підстав для призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також для застосування до нього ст. 75 КК України, та вважав за доцільне призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, а за ст. 395 КК України у виді арешту в межах санкції ст.395 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається ОСОБА_7 в апеляційній інстанції.

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_7 , обставин, які пом`якшують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком шість місяців, та санкції ст. 395 КК України у виді арешту строком три місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді шести місяців арешту.

На думку суду апеляційної інстанції призначене ОСОБА_7 покарання, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_7 у виді шести місяців арешту є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 та ст. 395 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5