УХВАЛА

01 січня 2024 року

м. Київ

справа № 740/2525/21

провадження № 51-7776 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року щодо нього,

встановив:

За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 3 статті 27 і частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Також, цим вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим та засуджено за пунктом 6 частини 2 статті 115 і частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 289 КК із застосуванням статті 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винуватим та засуджено за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_12 - задоволено частково, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 змінено.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 289 КК із застосуванням статей 69, 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, крім житла.

Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 289 КК із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за частиною 3 статті 27 і частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.

Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій та по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Також, засуджений, вказуючи на недопустимість доказів, не зазначає які докази мали вплив на незаконність судових рішень, і які саме докази він вважає недопустимими.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.

Натомість, у прохальній частині касаційної скарги засуджений ставить вимоги лише щодо вироку, при цьому, не зазначає дати цього рішення та не звернув увагу на те, що вирок суду першої інстанції переглядався апеляційним судом. Тобто, такі вимоги не узгоджуються з положеннями статті 436 КПК.

Крім того, засуджений просить Верховний Суд відправити його до ДУ «Сумська виправна колонія № 116», однак такі вимоги викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК та повноважень касаційного суду.

При цьому, всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваних судових рішень.

Водночас засуджений в мотивувальній частині касаційної скарги, висловлюючи незгоду з вироком апеляційного суду, не звернув уваги на те, що апеляційним судом постановлено рішення щодо нього у формі ухвали.

Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Згідно з вимогами частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нового тексту касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.

Водночас, звертаємо увагу ОСОБА_4 на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3