Справа № 297/1678/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/256/21 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 13.04.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий: 24.03.2006 Берегівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 02 (два) роки; 14.07.2008 Берегівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн; 23.05.2016 Берегівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовими строком на 01 (один) рік; 14.09.2018 Берегівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 02 (два) роки, засуджений:

- за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 06 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.09.2018 та остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів у розмірі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) грн 09 коп.

Скасовано ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02. 05. 2019 про накладення арешту на майно.

Речові докази: подрібнену речовину, рослинного походження, зеленого кольору, яка поміщена в спеціалізований пакет Національної поліції України слідчий підрозділ № 4514237 та подрібнену речовину рослинного походження, зеленого кольору із залишком попелу, яка поміщена в спеціалізований пакет Національної поліції України слідчий

-2-

підрозділ № 4308683, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області - знищено; ДВД - диск із відеозаписом проведення обшуку житла ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 від 27.04.2019, що зберігається у матеріалах кримінального провадження, залишено при матеріалах провадження.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , будучи неодноразово раніше судимим за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, востаннє вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.09.2018 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 01(один) рік, на шлях виправлення та перевиховання не став, та у період іспитового строку вчинив новий умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим слідством день та час, діючи умисно, повторно, незаконно придбав у невстановленої слідством особи суху подрібнену рослинну речовину зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, канабісом, обіг якого заборонено, вагою 23,8164 г, яку переніс за місцем свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , де у подальшому незаконно зберігав в чорному полімерному пакеті до 09 год 54 хв 27.04.2019, до моменту проведення працівниками поліції санкціонованого обшуку в його помешканні.

27.04.2019 в період з 09 год 54 хв по 10 год 28 хв, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за вищевказаною адресою працівниками поліції у кафельній печі в кімнаті прибудови виявлено та вилучено залишки чорного полімерного пакету із сухою подрібненою речовиною рослинного походження, зеленого кольору та залишки такої ж речовини, які згідно висновків експерта № 6/301 від 11.05. 2019 та № 6/317 від 20.05.2019, є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, вагою 21,3462 г та 2,4702 г, а всього загальною вагою 23,8164 г.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду від 13.04.2021 скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на недопустимість доказів, які надані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, у судовому засіданні судом було досліджено аудіо - відеозапис (на CD диску, який не є оригіналом, а є скопійованою копією), на якому зафіксовано проведення обшуку у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 та інших прилеглих до нього приміщень за місцем проживання ОСОБА_6 , який проводився 27.04.2019. У протоколі обшуку не зазначено технічних характеристик пристрою, на який велася відеофіксація, не закреслено в бланку протоколу обшуку слідчим буквою «Z» незаповнені рядки та не зазначено в бланку протоколу обшуку те, що в якості спеціаліста залучена особа, а саме старший оперуповноважений ОСОБА_10 , що свідчить про недопустимість як доказу протокол обшуку від 27.04.2019. Обвинувачений ОСОБА_6 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України з 15 по 15 год 30 хв, при цьому, відеозапис слідчої дії (огляду місця події) триває 34 хв, зазначене свідчить про те, ОСОБА_6 з відеозаписом не ознайомлювався та речові докази у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не відкривались, що є прямим порушенням ст. 290 КПК України. Згідно відеозапису, під час проведення обшуку 27.04.2019 за участю понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , останнім не були роз`яснені їх права та

-3-

обов`язки, передбачені ст. 11, 13, 15, 222, 223 КПК України, однак у протоколі обшуку зазначено про роз`яснення вказаним особам їх прав та обов`язків. Окрім того, при проведенні обшуку, ОСОБА_6 також не було роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі щодо відмови свідчити проти себе та про право на захист.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_13 вказує на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги. Вважає, що всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, яким суд дав критичну оцінку, про що зі всією повнотою відображено у вироку суду. Під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено очевидної недопустимості доказів, про які вказується стороною захисту, про що обґрунтовано зазначено в судовому рішенні. Також прокурор вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої в інтересах ОСОБА_6 апеляційної скарги, промову прокурора ОСОБА_5 , яка заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно, за викладених у вироку

-4-

обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушенні не визнав та показав, що в будинку АДРЕСА_1 проживає сам. Про те, що знайшли в будинку, йому нічого не відомо, оскільки нічого протиправного в будинку не мав. Знайдена під час обшуку речовина рослинного походження йому не належить. Також вказав, що на протязі шести місяців до проведення обшуку в прибудові його будинку проживали квартиранти, а саме жінка з Мукачівського району та хлопець з Берегівського району, які в подальшому виселилися, так як поїхали на заробітки. Він припускає, що пакет з речовиною рослинного походження, який знайшли у печі в кімнаті прибудови, залишили квартиранти. Про те, чи вживали останні наркотичні засоби, йому нічого не відомо, оскільки вони проживали окремо в прибудові будинку. Також зазначив, якби він знав про заборонену речовину, то обов`язково б таку видав працівникам поліції.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно, стверджується наведеними у вироку показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що 27.04.2019 близько обіду був запрошений в якості понятого при проведенні обшуку у будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 . У ході проведення обшуку з кафельної печки, яка знаходилася у прибудові до будинку було вилучено куски вугілля з домішками зеленої рослинної речовини, які було вилучено та поміщено до спец-пакету, який в подальшому підписаний всіма учасники. Всі слідчі дії були зафіксовані слідчим на відеокамеру.

Показаннями свідка ОСОБА_14 стверджується, що 27.04.2019 був запрошений в якості понятого при проведенні обшуку у будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 . У ході проведення обшуку з кафельної печки, яка знаходилася у прибудові до будинку було вилучено обгорівший пакет з домішками зеленої рослинної речовини, які було вилучено та поміщено до спец-пакету, який в подальшому підписаний всіма учасники. Після виявлення у ОСОБА_6 наркотичних засобів, останній повідомляв працівників поліції, що в нього проживали туристи, які могли залишити дані наркотичні засоби. Зазначив, що дійсно у обвинувачено близько одного трьох місяців до проведення обшуку проживали туристи, а саме чоловік із жінкою. Також додав, що всі слідчі дії були зафіксовані слідчим на відеокамеру.

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що він разом з обвинуваченим ОСОБА_6 проживає в одному мікрорайоні «Затишне». Відносно обставин кримінального правопорушення показав, що від працівників поліції дізнався про проведення обшуку у помешканні ОСОБА_6 в ході якого було вилучено наркотичні засоби. Також додав, що відносно проживання туристів у обвинуваченого ОСОБА_6 йому нічого не відомо.

-5-

Вина ОСОБА_6 у сукупності з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколом обшуку від 27.04.2019 з оглянутим в судовому засіданні відеозаписом до нього, який проведено за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 та в ході якого встановлено, що в кімнаті прибудови було виявлено та вилучено з кахельної пічки один згорток з речовиною рослинного походження.

Висновком експерта № 6/301 від 11.05.2019 стверджується, що надана на експертизу подрібнена речовина, рослинного походження, зеленого кольору, є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину становить 21,3462 г.

Висновком експерта № 6/317 від 20.05.2019 встановлено, що надана на експертизу подрібнена речовина, рослинного походження, зеленого кольору, є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину становить 2,4702 г.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме, незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно, а тому доводи сторони захисту, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, колегія суддів вважає, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

Доводи захисника ОСОБА_8 про визнання недопустимими доказів, зокрема, дослідженого під час судового розгляду аудіо- відеозапису, на якому зафіксовано проведення обшуку у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 та інших прилеглих до нього приміщень за місцем проживання ОСОБА_6 , який проводився 27.04.2019, з огляду на те, що такий не є оригіналом, а є скопійованою копією, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно ст. 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та

-6-

законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851-IV, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Крім того, відповідно до пункту 3.10 ДСТУ 2732:2004 «Національного стандарту України. Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять. ДСТУ 2732:2004», визначено, що копія (документа) - це документ, шо містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак.

Згідно з пунктом 3.14 ДСТУ 2732:2004 дублікат оригіналу (службового документа) - це повторно оформлений службовий документ для використовування, замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, що має таку саму юридичну силу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наявний у справі CD-диск з відеозаписом слідчої дії є невід`ємною частиною слідчої дії до протоколу обшуку від 27.04.2019, яка має значення у кримінальному провадженні та зберігається на флеш-носії в електронному вигляді у виді файлів. Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Зазначене повністю узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.10.2020 (справа № 677/2040/16-к), де також констатовано про відсутність жодних перепон у можливості надання до суду матеріалів фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інших носіїв інформації (у тому числі електронних), виготовлених слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, які визнаються судом як оригінал документа.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до

-7-

конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відсутні об`єктивні дані про те, що оптичний диск, долучений до протоколу обшуку від 27.04.2019, містить електронні документи, створені не під час здійснення такої слідчої дії, а в інший час, за інших обставин, чи не уповноваженою особою.

Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України з 15 по 15 год 30 хв, при цьому, відеозапис слідчої дії (огляду місця події) триває 34 хв, тому сторона захисту вважає що ОСОБА_6 з відеозаписом не ознайомлювався та робить висновок про те, що речові докази у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не відкривались, що є прямим порушенням ст. 290 КПК України, то такі слід також визнати необґрунтованими з таких підстав.

Частинами 1-3 статті 290 КПК України встановлено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Частиною 9 статті 290 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Відповідно до ч. 11 ст. 290 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Системне тлумачення указаних положень ст. 290 КПК України дає підстави вважати, що відкриття матеріалів кримінального провадження відбувається саме на стадії досудового розслідування до направлення обвинувального акту на розгляд суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваному було надано 31.05.2019, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, реєстром матеріалів досудового розслідування та розписками про отримання копії обвинувального акта і копії реєстру матеріалів досудового розслідування. Після чого обвинувальний акт був скерований до суду.

В подальшому судом здійснювалося підготовче судове засідання та здійснюється судовий розгляд відповідно до вимог ст. 22 КПК України, тобто на засадах змагальності, а тому жодна із сторін не позбавлена права заявляти відповідні клопотання та ставити перед судом питання дослідження тих чи інших доказів.

Положення ст. 290 КПК України передбачають обов`язок сторони обвинувачення лише надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, тобто створити можливість для сторони захисту ознайомитися з цими матеріалами, зробити

-8-

копії або інші відображення цих матеріалів. Однак, відповідно до частини першої статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав. Тому вирішення питання, в якому обсязі скористатися наданою можливістю ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, повністю залежить від рішення сторони захисту.

Тому, правило недопустимості доказів, передбачене ч. 12 ст. 290 КПК України, стосується лише ситуації, коли сторона обвинувачення не виконала свій обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, внаслідок чого та була позбавлена можливості ознайомитися з ними.

Навіть якщо припустити, що сторона захисту не знайомилася з речовими доказами, це підтвердження у відповідному документі означає, що сторона захисту знайомилася з усіма матеріалами, з якими вважала за потрібне ознайомитися. Те, що вона не скористалася доступом до речових доказів, не означає, що сторона обвинувачення не виконала вимоги статті 290 КПК України.

Такі правові висновки викладено Касаційним кримінальним судом Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 (справа №754/8571/17) та в ухвалі від 13.03.2018 (справа № 336/6314/16-к).

Таким чином, враховуючи означені правові висновки Верховного Суду, а також обставини кримінального провадження, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що підозрюваному ОСОБА_6 31.05.2019 було відкрито всі матеріали кримінального провадження, отже, сторона обвинувачення виконала свій обов`язок надати підозрюваному доступ до матеріалів досудового розслідування, тому підозрюваний не був позбавлений можливості ознайомитися з ними.

Отже, підозрюваний маючи доступ до матеріалів, за власним рішенням не ознайомився із речовими доказами, оскільки доказів того, що сторона обвинувачення відмовилася надати доступ до речових доказів або чинила перешкоди в цьому, стороною захисту не доведено, що свідчить про відсутність підстав вважати зазначені речові докази недопустимими в контексті ст. 87 КПК України, та неналежними в контексті ст. 85 цього Кодексу.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу визнання недопустимим протоколу обшуку через не встановлення технічних характеристик пристрою, на який велася відеофіксація, не закреслення в бланку протоколу обшуку слідчим буквою «Z», незаповнених рядків та не зазначення в бланку протоколу обшуку те, що в якості спеціаліста залучена особа, а саме старший оперуповноважений ОСОБА_16 , то такі колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Частиною 1 статті 89 КПК України встановлено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Лише у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд, відповідно до положень ч. 2 ст. 89 КПК України, визнає цей доказ недопустимим.

Вирішення питання щодо допустимості вказаних доказів слід, в силу вимог ч. 1 ст. 89 КПК України, вирішувати у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження, надавши оцінку цим доказам у сукупності з усіма доказами, дослідженими під час судового розгляду.

При цьому колегія суддів констатує, що невстановлення технічних характеристик пристрою, на який велася відеофіксація, не закреслення в бланку протоколу обшуку слідчим буквою «Z», незаповнених рядків та не зазначення в бланку протоколу обшуку те, що в якості спеціаліста залучена особа, а саме старший оперуповноважений ОСОБА_16 , не ставлять під сумнів належність та допустимість вказаного доказу, з огляду на положення статей 85-87 КПК України.

-9-

З приводу тверджень сторони захисту про те, що в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування зазначено дату 13.05.2019, хоча відкриття матеріалів досудового розслідування здійснювалося 31.05.2019, є нічим іншим як технічною помилкою (опискою), оскільки згідно повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 28.05.2019, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, після якого останній і набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, 30.05.2019 підозрюваному ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, а згідно реєстру матеріалів досудового розслідування 31.05.2019 прокурором затверджено обвинувальний акт.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли. Висновки суду, викладені у вироку ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні. У вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК України.

З огляду на зазначене, невизнання вини ОСОБА_6 щодо обставин кримінального провадження, судом першої інстанції вірно розцінено, як обрану лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, а тому критично віднісся до таких його показань.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

Слід визнати необґрунтованими й доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів цього провадження.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про відсутність належних доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та недопустимість ряду доказів є безпідставними.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.

-10-

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі захисника обвинуваченого про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

З вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обґрунтовано визнані безпідставними.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому наголошується в апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винними ОСОБА_6 в названому у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про те, що виявлені під час обшуку наркотичні засоби могли належати туристам, котрі незадовго до події проживали у приміщенні прибудови, яким суд першої інстанції обґрунтовано надав критичну оцінку та вірно розцінив їх як такі, що дані з метою уникнення покарання та повністю спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами та показаннями свідка ОСОБА_15 , який ствердив, що про проживання туристів у обвинуваченого ОСОБА_6 йому нічого не відомо, до того, як слідує з показань свідка ОСОБА_14 про проживання туристів у дворогосподарстві ОСОБА_6 йому відомо зі слів обвинуваченого.

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.

З вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, а також те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України,

-11-

відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дані про особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, вчинив аналогічне кримінальне правопорушення під час іспитового строку, у зв`язку з чим обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк та з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.09.2018 визначив ОСОБА_6 остаточне покарання.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню та його наслідкам і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 13.04.2021 щодо ОСОБА_17 ,- без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді