ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/63/24 Справа № 693/134/18 Категорія: ч. 3 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жашківського райсуду Черкаської обл. від 24.02.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000383 від 29.12.2016 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , який народився,

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пугачівка Жашківсь-

кого р-ну Черкаської обл., українець,

громадянин України, який має середню

освіту, не одружений, раніше не суди-

мий, працює охоронцем в агрофірмі

«Злагода», проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного затримання після вступу вироку в законну силу. Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Питання про судові витрати та речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 29.12.2016 р. приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 , експлуатація якого, згідно з вимогами п. 31.4.1. г) ПДР України (в редакції від 9.11.2016 р.), була заборонена у звя`зку з невідповідністю товщини фрикційної накладки лівої гальмівної колодки заднього колеса керованого ним автомобіля, рухаючись на 145 км автодороги Київ-Одеса поблизу м. Жашків Черкаської обл. у напрямку м. Київ, в порушення вимог п. п. 2.3. б), 10.1. ПДР України, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перед перестроюванням на іншу смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на ліву смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruizer 200 р/номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажирка автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 Рахуба ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/54 від 30.12.2016 р. отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки, органів черевної порожнини, тазу та лівого стегна; закрита черепно-мозкова травма без ушкодження кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки; множинні переломи ребер зліва; розрив печінки з внутрішньочеревною кровотечею; перелом кісток тазу, що в своєму перебігу ускладнилися розвитком травматичного шоку. Вказані ушкодження носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті;

- пасажир автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 Рахуба ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/453 від 30.12.2016 р., отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, що ускладнилася забоєм-розмізченням головного мозку. Вказані ушкодження носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Згідно з висновком експерта № 4/2408 від 14.12.2017 р., в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП з технічної точки зору є виїзд автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 на смугу руху автомобіля Toyota Land Cruizer 200 р/номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_10 , в момент коли останній не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця ДТП.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , а саме вимог п.п. 2.3. б), 10.1. та 31.4.1. ПДР України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Не погоджуючись з вироком суду захисниця ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд допустив невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, органом досудового розслідування і судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи.

Апелянт вважає, що вирок постановлено на суперечливих доказах, які не були спростовані в судових засіданнях. В основу вироку покладено припущення, докази, які б підтверджували вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, відсутні, а доводи на які посилалась сторона захисту, судом проігноровано, внаслідок чого суд ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та з порушенням вимог КПК України.

Ухвалюючи вирок, суд зазначив, що про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення свідчать докази ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності: покази свідка ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_16 , протокол огляду місця події, протокол проведення слідчого експерименту, висновки експертів. Проте, на думку захисниці, саме ці докази є суперечливими та недопустими.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 86 КПК України, допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуального рішення, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Апелянт вважає, що протокол огляду місця події від 29.12.2016 р., складений слідчим СУ ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_17 не є належним та допустимим доказом у цьому кримінальному провадженні, оскільки даний протокол складено з порушенням слідчим Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, протокол огляду місця події є неповним, опис самого місця дорожньо-транспортної пригоди є незрозумілим. В судовому засіданні захисник звертала увагу суду на те, що слідчий на схемі до протоколу огляду місця події графічно не зобразив та не зафіксував на схемі - можливе місце зіткнення, зазначив осип, але осип чого - землі, скла чи інше? Не зазначено відомостей на якій відстані він знаходиться від початку технологічного розриву; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснено прив`язку об`єктів та слідів не має (виявлено лише відбійник та технічна зона); в той час, як на даній ділянці розташовані дорожні знаки. В обов`язковому порядку в схемі місця ДТП зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

У протоколі огляду місця події від 29.12.2016 р. зазначено, що дорога, де сталася ДТП, горизонтальна, але це не відповідає дійсності, дана ділянка дороги має спуски і підйоми. Описуючи положення транспортних засобів та слідів на місці ДТП, слідчим зазначено, що подряпина знаходиться на відстані 17,3 м від початку технічної зони в напрямку м. Києва, довжина подряпини 1,2 м. Розмір (довжина) даної технологічної зони не визначена. В протоколі зазначено про наявність осипу (що малось ввиду не зрозуміло, чи це були частини від автомобілів, чи скла, чи землі, чи інших об`єктів); не конкретизовано та не зазначено де та на якій відстані вони розташовані від технологічної зони (за межами технологічної зони чи в межах) на якій відстані від виявленої та зафіксованої подряпини. Відсутні такі заміри і в план-схемі до протоколу огляду місця події. Хто проводив фотографування місця ДТП не зазначено. Як встановлено судом під час допиту в суді першої інстанції, фотофіксацію здійснював слідчий ОСОБА_17 , який і складав протокол огляду місця події, однак протокол взагалі не містить інформації про характеристики технічного засобу фіксації та носія інформації, які застосовував слідчий при проведенні вказаної процесуальної дії, а також на час ознайомлення з матеріалами справи дані фототаблиці слідчим не були підписані. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, коли та від кого слідчий отримав ці фотознімки, яким чином зафіксував отримання фотознімків, коли складав такі фотоілюстрації та з якого носія інформації, якими нормами КПК України щодо фіксування процесуальних дій керувався при цьому, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 104, ст. 237 КПК України. Оскільки протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.12.2016 р. з доданими до нього схемою та фототаблицею оформлені всупереч вимогам КПК та містять неповну і суперечливу інформацію, то цей доказ є недопустимим.

У процесі досудового слідства, слідчими не було виконано вимоги закону і свідки даної ДТП не встановлювались. Заявлені клопотання стороною захисту безпідставно були відхилені, про що були надані докази в судовому засіданні на підтвердження порушення прав ОСОБА_9 в процесі досудового слідства. В судовому засіданні сторона захисту намагалась довести, що помилки при зборі первинних доказів або їх навмисне спотворення чи зміна ведуть до неправильного встановлення причинно-наслідкового зв`язку дій водіїв транспортних засобів та інших учасників із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що може призвести до невірного встановлення порушень чи відсутності порушень ПДР України учасниками ДТП та відповідно, притягнення до відповідальності невинуватих чи уникнення винуватцями кримінальної відповідальності, але судом все було відхилено.

Суд визнав належним та допустимим доказом - протокол слідчого експерименту від 1.12.2016 р. за участю ОСОБА_10 , але цей протокол складено з порушенням вимог ст. 104, ст. 240 КПК України. При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_10 показав, що ДТП сталася до початку технічної зони на відстані 2,8 м. У протоколі зазначено відстань де знаходився від місця зіткнення автомобіль ВАЗ-2106 перед виїздом на ліву смугу руху та яку відстань проїхав, але на якій відстані від місця зіткнення знаходився автомобіль «Тойота» коли виникла аварійна ситуація, не зазначено, ні у протоколі, ні на схемі до протоколу. Крім того, в протоколі слідчого експерименту від 17.12.2017 р. за участю ОСОБА_10 слідчим зазначено, що для визначення швидкості автомобілів перед зіткненням використовувався автотранспорт, але в протоколі відсутні дані транспортних засобів, які використовувались під час слідчого експерименту, не зазначено їх реєстраційні номера, прізвище, ім`я та по батькові водіїв, які керували даними транспортними засобами.

Висновки проведених у процесі досудового слідства експертиз, в тому числі і автотехнічної експертизи № 4/2408 від 14.12.2017 р., ґрунтуються в основному на матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколу огляду місця події, показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 . Не зрозумілі посилання експерта в описовій частині питання № 1,2 де зазначено, що ширина технологічного розриву складає 17,3 м, не зрозуміло звідки експерт взяв такі дані, крім того у висновку зазначено, що місце зіткнення могло мати місце перед початком осипу та перед початком утворення подряпини проїзної частини. Тому знову виникає питання, якщо подряпина знаходиться на відстані 17,3 м від початку технологічного розриву, осип також знаходиться в межах технологічного розриву, що підтверджується протоколом огляду місця події та фототаблицею до даного протоколу, а під час слідчого експерименту ОСОБА_10 зазначає, що зіткнення відбулося на відстані 2,8 м до початку технологічного розриву, то як можна визнавати, що свідчення ОСОБА_10 правдиві, що зіткнення відбулося до початку технологічного розриву, а не в межах технологічного розриву. Точне місце зіткнення автомобілів не встановлено.

Суд визнав покази свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_16 правдивими, але суд при дослідженні доказів не звернув увагу на покази свідка ОСОБА_10 , які зазначені у висновку автотехнічної експертизи, де він зазначає, що він побачив автомобіль ВАЗ, після того як проїхав заправку «ВОГ», автомобіль ВАЗ рухався в попутному напрямку в правій смузі руху і приблизно за 5-6 метрів різко виїхав на його полосу руху, не ввімкнувши сигналу повороту. Він з метою уникнення зіткнення вивернув руль вправо, щоб об`їхати автомобіль ВАЗ, але побачив ще один автомобіль на правій смузі руху (ці покази зазначені і у висновку судової автотехнічної експертизи від 14.12.2017 р.) продовжив рух, уникнути зіткнення не зміг. Дані покази суперечать висновку експерта № 4/186 від 22.03.2017 р., де зазначено, що в автомобіля Toyota Land Cruiser 200 р/номер НОМЕР_2 пошкоджено праве переднє крило, бампер, капот, дані пошкодження утворені дією зусилля, направленого спереду назад, прикладеного до передньої та передньої правої частини автомобіля, а в автомобіля ВАЗ-2106 пошкоджено ліву задню частину автомобіля. Виникає питання з якої сторони мав намір об`їхати автомобіль ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_9 свідок ОСОБА_10 . Сторона захисту звертала увагу суду на дані розбіжності.

У судовому засіданні ОСОБА_10 , змінив раніше дані покази та показав, що він їхав зі швидкістю 90-95 км/год. по правій смузі руху, а коли побачив автомобіль ВАЗ-2106 на відстані 600-700 м попереду, який рухався по правій смузі руху, то він перестроївся на ліву смугу руху та проїхав приблизно метрів 400 від заправки, але потім побачив, що автомобіль ВАЗ-2106 метрів за 10 перед його автомобілем виїхав на ліву смугу руху в технологічній зоні для розвороту, він натиснув на гальма, але зіткнення не уникнув. Автомобіль ВАЗ-2106 рухався приблизно зі швидкістю 30-40 км/год. В судовому засіданні ОСОБА_10 показав, що з ним слідчий проводив два рази слідчий експеримент, приблизно через місяць після ДТП, а потім у грудні 2017 р. Апелянт звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутній протокол слідчого експерименту за січень-лютий 2017 р. за участю ОСОБА_10 , а відстань від заправки «ВОГ» до технологічної зони, де сталася ДТП близько 200 м, а не 400 як зазначає свідок (у процесі проведення слідчого експерименту дана відстань не перевірялась). Пунктом 12.3 ПДР України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, але дані вимоги ПДР України ОСОБА_15 не виконав.

Свідок ОСОБА_16 показав, що автомобіль під керуванням ОСОБА_10 , в якому він був пасажиром, ввесь час рухався по лівій смузі руху в напрямку м. Київ. Автомобіль ВАЗ-2106 рухався по правій смузі руху зі швидкістю приблизно 45-60 км/год. та приблизно метрів за 5-6 перед їх автомобілем різко повернув вліво і виїхав на їх полосу руху де і сталось зіткнення. ОСОБА_10 намагався вивернути руль вправо. Про те, що ОСОБА_10 намагався гальмувати, коли виникла перешкода, ОСОБА_16 в судовому засіданні не підтвердив, але дані розбіжності в показах свідків також не прийнято судом до уваги.

Чи вмикав поворот ОСОБА_9 при переїзді з правової смуги руху на ліву, крім показів водія і пасажира автомобіля «Тойота», які дали покази, що поворот в автомобілі ВАЗ не був увімікнений, інших доказів не має. Але така обставина не була перевірена при огляді автомобіля ВАЗ-2106. Щодо швидкості автомобілів, то слідчий не поставив питання експерту про визначення швидкості автомобіля «Тойота» з урахуванням пошкоджень транспортних засобів при проведенні експертизи. Швидкість автомобіля «Тойота» під керуванням ОСОБА_10 , крім його показів та зацікавленої особи свідка ОСОБА_16 , належними доказами не підтверджено.

При проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 1.12.2017 р. було порушено його право на захист, тому що право скористатись допомогою адвоката слідчий не роз`яснив, підпис ОСОБА_9 в протоколі, це не підтверджує, що дійсно таке право було роз`яснено, оскільки протокол оформлявся, після проведення слідчого експерименту. Рахуба ОСОБА_18 підтвердив у судовому засіданні, що звертався до слідчого ОСОБА_19 про те, що бажає мати адвоката, але отримав відповідь, що він свідок та йому адвокат не потрібний; крім того в протоколі зазначено, що слідчий експеримент проведено за участю спеціаліста ОСОБА_20 , але підпис спеціаліста у протоколі відсутній. У схемі до протоколу слідчого експерименту зазначено, що ОСОБА_9 показав місце зіткнення за межами технологічної зони на відстані 28 м від її початку, але на фототаблиці до протоколу слідчого експерименту видно, що ОСОБА_9 показує місце зіткнення в межах технологічної зони, а за межами технологічної зони на зазначеній відстані ОСОБА_9 показав де знаходився автомобіль ВАЗ-2106, після зіткнення з автомобілем «Тойота». Але на ці суперечності також суд не звернув уваги.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 не надав відповіді на жодне питання, а послався, що він все написав у висновку. Єдине, що він підтвердив, що використовував документи та матеріали кримінального провадження, які надав слідчий та дав відповіді на поставлені слідчим питання.

У висновку експерта № 2589 від 27.08.2021 р. проведеного експертами Львівського НДІСЕ МЮ зазначено, що для встановлення розташування автомобілів в первинний момент зіткнення недостатньо сукупності слідової інформації, що свідчить про непрофесійний первинний збір інформації по даній ДТП. Якщо експерт ОСОБА_20 у висновку категорично стверджував, що кут первинного контакту був 20-30 градусів, то відповідно до даного висновку даний кут міг складати від 10-30 градусів. Даним висновком також підтверджено, що перед зіткненням автомобілі рухались в попутному напрямку.

Що стосується висновку № 2654 від 27.09.2021 р. за результатами проведення комісійної інженерно-транспортної експертизи, то вона інша і не могла бути, так як інших доказів не було надано, крім тих, що були в матеріалах справи. Експерти звертались з клопотанням про надання додаткових доказів, але надати додаткові докази суд не мав можливості.

Жодний із висновків, на які посилається суд, не містить беззаперечних відомостей про порушення ОСОБА_9 ПДР України, а висновки ґрунтуються на доказах, які є неналежними, оскільки є неповними та зібрані з порушенням вимог КПК України. Крім того, в судовому засіданні були допитані експерти, які підтвердили свої висновки та зазначили, що місце зіткнення транспортних засобів визначали за наданими документами, а всі версії розвитку подій мають право на існування в залежності від оцінки наданих доказів.

Щодо показань свідка ОСОБА_17 і ОСОБА_19 , на які суд посилається, як на підтвердження вини в ДТП ОСОБА_9 , то в судовому засіданні вони взагалі не змогли пояснити, як проводились заміри до яких об`єктів здійснювалась прив`язка та чи проводився замір технологічної зони, чому не було прив`язки до дорожніх знаків, які розташовані на даній ділянці дороги та чому не були встановлені свідки даної ДТП. ОСОБА_17 пояснив, що основною прив`язкою був знак - показник відстані від м. Київа + 500 м. Свідки вважають, що складені ними процесуальні документи відповідають вимогам КПК України, але про порушення при складанні первинних процесуальних документів ОСОБА_17 і ОСОБА_19 підтвердили експери Львівського НДІСЕ МЮ.

Таким чином, місцевий суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки (п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України) зазначивши, що до даних доказів відноситься критично.

Згідно п. 1.10 ПДР України, термін небезпека для руху - це зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Перешкодою для руху є нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Доказів, що ОСОБА_9 порушив ПДР України і ці порушення знаходяться в причинному зв`язку з наслідками не знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому висновки суду про винуватість ОСОБА_9 не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання суду на те, що ДТП сталася на лівій смузі руху в напрямку м. Київ, а тому винним у даній ДТП є ОСОБА_9 , але ні ОСОБА_9 , ні сторона захисту не заперечували, а навпаки стверджували, що автомобіль під керуванням ОСОБА_9 завчасно та без порушень ПДР України виїхав та рухався по лівій смузі руху в напрямку м. Київ і вже знаходився в межах технологічного розриву, коли сталася ДТП. Той факт, що ОСОБА_9 , змінюючи смугу руху не переконався в безпечності такого маневру та не включив сигнал лівого повороту, то це є припущенням суду, оскільки в суді не доведено жодним доказом, крім показів свідків зацікавлених по даній справі, що ОСОБА_9 , керуючи автомобілем ВАЗ-2106 переїхав в ліву смугу руху з порушення ПДР України, адже відповідно до п. п. 1.5, 9.4., 10.3 та 10.4 ПДР України та дорожнього руху 4.1 «Рух прямо», що для виконання маневру розвороту повинен був не менше ніж за 150-200 м до зони розвороту зайняти крайнє ліве положення, яке не уможливлювало би проїзд повз нього ліворуч іншого попутного транспортного засобу, дані вимоги ПДР України ОСОБА_9 виконав, про що свідчать і місце розташування подряпини на проїзній частині і висновок експерта, що в момент зіткнення транспортні засоби рухались в попутному напрямку.

Що стосується показань ОСОБА_10 , що він не міг переїхати та рухатись в правій смузі руху, тому що по ній рухався інший автомобіль, крім його показань та показань свідка ОСОБА_16 зацікавленого пасажира автомобіля «Тойота», як в процесі досудового слідства так і в судовому засіданні іншими доказами не підтверджено. Відповідно до вимог п. п. 1.5, 2.3 б), 11.2, 12.3 та 13.1 ПДР України водій ОСОБА_15 повинен був рухатись автомобілем у правій смузі руху, дотримуватись допустимого режиму безпечної швидкості рухаючись повз технологічну зону, а в разі виникнення перешкоди зменшити швидкість до повної зупинки.

Свідок ОСОБА_10 спочатку дав показання, що він намагався об`їхати автомобіль під керуванням ОСОБА_9 з правої сторони, але згідно висновку експерта пошкоджена права сторона його автомобіля, що свідчить про його неправдиві покази, а потім ОСОБА_10 в судовому засіданні змінив покази та пояснив, що при виникненні перешкоди він гальмував, але сліди гальмування не зафіксовані в протоколі огляду місця пригоди і при проведенні слідчого експерименту він про це також не говорив. Крім того, ОСОБА_10 зазначав, що його автомобіль рухався у правій смузі руху, а потім перестроївся в ліву смугу, але такі показання також не підтверджено жодним доказом, навіть свідок ОСОБА_16 , пасажир автомобіля «Тойота», дав покази, що автомобіль ввесь час рухався у лівій смузі руху. Тому критичне ставлення суду до доказів наданих стороною захисту є необґрунтованим. Обов`язок доказування в кримінальному процесі закон повністю покладає на суд, прокурора, особу, яка проводить досудове слідство, але як в процесі досудового слідства та і в судовому засіданні не були виконані вимоги закону. Обвинувачення не може гуртуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Крім того, відповідно до вимог ст. 374 КПК України у вироку суд зазначає обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання. Дані вимоги закону не виконані і у вироку суду не зазначені: пом`якшуючі обставини та взагалі суд не аналізував наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України. За формою вини вчинений злочин є необережним. Що стосується ОСОБА_9 , то він раніше не був судимий, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. А тому вважає, що є підстави для скасування вироку суду, оскільки судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, суд при ухваленні рішення послався на докази, які є недопустимими та неналежними.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити зі вказаних у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка вважала, що ОСОБА_9 не можна засуджувати до реальної міри покарання, вона до нього претензій не має, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції в цілому дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку, їм у вироку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого саме за ч. 3 ст. 286 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та суду надав покази, що 26.12.2016 р. він виїхав о першій годині дня з батьками з базару в м. Жашків додому. Їхав по автодорозі Київ-Одеса в сторону м. Києва. Заїхав заправитися на заправку WOG. Від заправки їхав деякий час по правій стороні, потім подивився в дзеркала. Автомобілі на трасі були, але вони не перешкоджали йому перестроюватися на ліву смугу. Він не пам`ятає, чи їхав ззаду нього автомобіль «Тойота». Подивившись у бокові та заднє дзеркала, він ввімкнув лівий покажчик повороту та перестроївся у ліву смугу руху і продовжив рух, не вимикаючи покажчик повороту, тому що хотів виїхати на протилежну смугу руху для розвороту в сторону Одеси. Видимість дороги, яка відображалася в дзеркалі заднього виду, була гарною і пасажири цьому не перешкоджали. Їхав зі швидкістю не більше 50 км/год. Під час перестроювання на іншу смугу руху швидкість не змінював. На покажчик швидкості він не дивився, визначив швидкість за власним відчуттям. Обмежень щодо швидкості руху на тій ділянці не було. Проїхав деякий час по лівій смузі, не доїжджаючи до технічного розриву, почув сильний удар ззаду в його машину. Далі він нічого не пам`ятає, тому що вдарився головою об кермо і його забрала машина «швидкої допомоги». Як саме стався удар він не пам`ятає. Після ДТП не бачив, як були розташовані автомобілі, в нього був шок, струс мозку і кров заливала очі. Під час слідчого експерименту слідчий сказав, що йому адвокат не потрібний, тому що він є свідком події. У ОСОБА_10 під час слідчого експерименту був адвокат. Заміри на місці ДТП робили від того, як ОСОБА_10 їхав, а потім загальмував і спереду був його автомобіль. Слідчий експеримент був один. Під час відібрання пояснень, слідчий йому сказав, щоб той не казав, що їхав розвертатися через технічний розрив, тому що це вважається порушенням і він буде винним, а не свідком. Те, що зафіксовано у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, відповідає дійсності. Він самостійно читав даний протокол. До дати даної ДТП він часто розвертався у «технологічному розриві». Він знає, що там розворот заборонений, а через нього всі машини їздять і розвертаються, забороняючого проїзд знаку там немає. Під час слідчого експерименту він не пам`ятає, чи вказував, де знаходився його автомобіль під час перестоювання з правої смуги руху в ліву та після ДТП. Після перестроювання його автомобіль знаходився у лівій смузі руху ближче до парапету і їхав весь час прямо. З моменту ввімкнення покажчика повороту до «технічного розриву» він проїхав приблизно відстань 150 м. Своєї вини у вчиненні ДТП обвинувачений не вбачає, вважає винним в даній ДТП водія автомобіля «Тойота».

Проте, винуватість ОСОБА_9 , незважаючи на те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав повністю, доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань свідка ОСОБА_10 , який пояснив у суді, що 29.12.2016 р. вдень він рухався автомобілем Toyota Land Cruizer 200 по автодорозі Одеса-Київ зі сторони м. Одеси в сторону м. Києва. Проїхавши дорогу на Жашківський міст, побачив, що по правій смузі їде «ВАЗ» білого кольору. Коли, проїхавши заправку WOG (близько 400 м), не доїжджаючи до автомобіля «ВАЗ» приблизно 10 м, який рухався попереду, останній без ввімкнення покажчика повороту розпочав маневр вліво з правої смуги руху на розворот в «технічному розриві». Він натиснув на гальма, але уникнути зіткнення не вдалося. Автодорога мала дві смуги руху в одному напрямку. В автомобілі з ним їхав пасажир ОСОБА_16 . Свідок їхав спочатку в правій смузі руху зі швидкістю близько 90-95 км/год., а потім, коли побачив, що є перешкода, він перестроївся вліво, щоб об`їхати транспортний засіб ВАЗ-2106. Даний автомобіль ОСОБА_10 побачив за 600-700 м. Його автомобіль правою передньою стороною зіткнувся з лівою задньою стороною автомобіля ВАЗ-2106. Всі зупинилися. ОСОБА_10 вибіг з автомобіля і почав допомагати витягувати з автомобіля ВАЗ-2106 людей. В даному автомобілі було п`ятеро людей. Водій знаходився за кермом, в нього була зажата дверка. Вони пробували його витягнути. Швидку допомогу і поліцію викликали люди, які до них під`їхали і відразу зупинилися. З водієм автомобіля ВАЗ-2106 на місці події він не спілкувався. В момент розвороту швидкість автомобіля ВАЗ-2106 була приблизно 30-40 км/год. Водійський стаж свідка з 1992 р. Власником автомобіля Toyota Land Cruizer 200 він не являється. Він керував даним автомобілем на підставі техпаспорта на прохання ОСОБА_16 , який в свою чергу взяв його у власниці. В той день він був за кермом близько п`яти годин. На даному автомобілі він їздив два рази, тому знає його технічний стан. У даному автомобілі посилена гальмівна система. В автомобілі стоїть система АБС, тому, можливо, й відсутні сліди гальмування. Після зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106, його автомобіль зупинився приблизно на відстані 30 м, можливо меншій. Зіткнення відбулося на лівій смузі руху. Під час руху по автодорозі перед ним рухався лише автомобіль ВАЗ-2106, інших транспортних засобів не було, видимість дороги була гарна. На думку свідка, від заправки він від`їхав метрів 500. За його участю проводилися два слідчі експерименти. Під час першого слідчого експерименту водія автомобіля ВАЗ-2106 не було. Були присутні експерти і слідчий. Перший слідчий експеримент проводився через місяць після події, а другий приблизно через рік. На другому експерименті на трасі ОСОБА_9 був присутній. Розворот в тому місті, де відбулася ДТП, заборонений. Автомобіль оглядався на стан несправностей через тиждень після події. Його автомобіль повністю знаходився на лівій смузі руху. Автомобіль ОСОБА_9 після удару відкинуло до 20 м на лівій смузі руху.

- даними показань свідка ОСОБА_16 , який пояснив у суді, що він був свідком ДТП, яке сталося на виїзді з м. Жашків. Він знаходився в автомобілі Toyota Land Cruizer 200, який рухався по автодорозі Київ-Одеса, з м. Одеси в напрямку м. Київ. За кермом даного автомобіля був ОСОБА_10 на підставі техпаспорта. Власником даного автомобіля є його знайома, в якої він взяв автомобіль для поїздки. В автомобілі Toyota Land Cruizer 200 встановлені підсилені гальма, тому що днище автомобіля броньоване. При виїзді з м. Жашків за дорожнім знаком, автомобіль ВАЗ-2106 раптово виїхав на ліву смугу руху автомобіля, в якому він їхав. Як зрозумів свідок, водій ВАЗ хотів розвернутися. Сталося зіткнення передньою правою частиною автомобіля «Тойота» з задньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ». На даній ділянці дороги максимальна дозволена швидкість руху автомобіля у населеному пункті 90 км/год., а за населеним пунктом 110 км/год. Їхній автомобіль рухався зі швидкістю близько 90 км/год. Їхній автомобіль їхав в лівій смузі руху. Оскільки він не керував транспортним засобом, то він не слідкував за обстановкою на дорозі як водій, а побачив вже момент зіткнення, коли автомобіль ВАЗ-2106 вже виїхав і перегородив їм дорогу. Автомобіль ВАЗ-2106 їхав по правій смузі руху зі швидкістю приблизно від 45 до 60 км/год. і буквально за 6-7 м почав виїжджати на ліву смугу руху, по якій вони рухалися. Він не бачив, щоб покажчик повороту в автомобілі ВАЗ-2106 був ввімкнений. В автомобіля Toyota Land Cruizer 200 удар прийшовся більше на передню праву частину, а в автомобілі ВАЗ-2106 від задньої лівої дверки до багажника. Після зіткнення вони зупинилися і ще зупинився легковий автомобіль BMW. Водій ОСОБА_10 одразу вибіг з автомобіля, щоб подивитися, що сталося у автомобілі ВАЗ-2106 і надати допомогу пасажирам. Свідок вдарився сильно головою об лобове скло і не міг деякий час прийти до тями. Потім, коли прийшов до тями, то приєднався до надання допомоги пасажирам «ВАЗ». Спочатку не було зрозуміло скільки осіб в автомобілі ВАЗ-2106, бо все було розбите, а потім вже розібралися і стало відомо, що там знаходилося водій і пасажир зпереду і три пасажири ззаду. Хто був за кермом автомобіля ВАЗ-2106 він взагалі не знав, він з кимось розмовляв. Лише потім зрозумів, що той з ким він розмовляв, є водієм автомобіля ВАЗ-2106. Від місця зіткнення його автомобіль знаходився метрів за 16-17. Зіткнення відбулося за 1,5-2 м до технологічного розвороту. Вони рухалися від моста до місця зіткнення весь час по лівій смузі руху, проїжджаючи інші автомобілі, які рухалися по правій смузі руху. Попереду інших транспортних засобів не було. Після ДТП їхній автомобіль залишався на місці і не змінював напрямок руху. Автомобіль Toyota Land Cruizer 200 з місця ДТП був доставлений трактором на штрафмайданчик в м. Жашків на буксирі, оскільки в автомобіля був пошкоджений радіатор;

- даними показань свідка ОСОБА_22 , який пояснив у суді, що він знає ОСОБА_9 , вони друзі, з одного села. З потерпілою ОСОБА_7 знайомі. В день аварії він їхав на автомобілі ВАЗ-2106, який належить ОСОБА_9 , з базару в м. Жашків, спочатку на заправку, а потім додому. Свідок сидів на задньому сидінні зліва за водієм. В автомобілі, крім водія ОСОБА_9 , були ще його батьки, які загинули, ОСОБА_23 і він, тобто п`ять осіб. Виїхали з базару в напрямку м. Київ до заправки WOG. Заправилися, виїхали із заправки, проїхали метрів 300-400 від заправки по правій смузі руху автодороги Київ-Одеса. За кермом був ОСОБА_9 , він давно вже керує автомобілем і свідок неодноразово з ним їздив. ОСОБА_9 під час керування транспортним засобом був уважним і не відволікався. На його думку автомобіль рухався орієнтовно зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. Потім ОСОБА_9 ввімкнув рукою покажчик повороту і почав перестроюватися на ліву смугу руху, проїхали приблизно ще метрів 20-30, можливо 50, і відбувся удар. Під час руху автомобіля свідок, спершись об скло, дивився на дорогу. Сидячи ззаду свідок замітив, що ОСОБА_9 ввімкнув поворот. Попереду і збоку транспортних засобів не було. На лівій смузі дороги спереду автомобілів теж не було, а ззаду свідок не бачив. Який автомобіль їхав ззаду і здійснив удар - він не бачив, зі слів інших, це був автомобіль Toyota Land Cruizer 200. Під час удару «ВАЗ» повністю знаходився на лівій смузі руху. Після удару він нічого не пам`ятає, так він втратив свідомість і його витягували з автомобіля. Потім його доставили в лікарню;

- даними показань свідка ОСОБА_23 , яка пояснила в суді, що ОСОБА_9 є її племінником. Потерпілу також знає, це її племінниця. 29.12.2016 р. приблизно о 9 год. ранку вона зателефонувала своїй покійній невістці з приводу того, чи їдуть вони на базар. Приблизно о 10 год. вони поїхали на базар. Вона скупилася на базарі, а потім пішла в центр міста у «Приватбанк» та зняла зарплату. За нею під`їхали ОСОБА_9 і ОСОБА_22 , вона сіла в машину на заднє сидіння і вони поїхали до автостанції. Біля автостанції їх чекали покійна невістка з братом. Вони сіли в машину і всі поїхали до заправки. Приїхали на заправку, заправилися і виїхали на трасу. Більше нічого вона не пам`ятає, навіть не пам`ятає де вона на момент ДТП сиділа в машині, чи справа, чи посередині. До того, як вони їхали в м. Жашків, вона сиділа в автомобілі посередині, а коли забрали батьків ОСОБА_9 , вона не пам`ятає де сиділа. Як довго ОСОБА_9 керує транспортним засобом вона не може сказати, знає лише, що автомобіль він купив не так давно;

- даними показань потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що обвинувачений є її рідним братом. Стосунки з ним завжди були дружні. 29.12.2016 р. зранку вона пішла в школу, де навчається її дитина, щоб забрати табель. Це було на канікулах. Прийшла вона додому зі школи і приблизно о 12:30 год., зателефонував до неї брат і повідомив, що він попав в аварію, тату погано, а мамі байдуже. Поки вона приїхала в м. Жашків, їй стало погано і коли її «відкачали», її чоловік повідомив, що батьки поиерли. Братові про те, що батьків уже не має в живих, вона повідомила аж на третій день, коли необхідно було забирати тіла батьків з моргу. Про обставини ДТП їй нічого не відомо. На автомобілі з братом їздила часто;

- даними протоколу огляду місця події від 29.12.2016 р. та план-схема з фототаблицею зображень (т. 1, а. пр. 102-118), яким зафіксовано обстановку на місці ДТП після події, місце розташування транспортних засобів та наявні сліди на проїжджій частині;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 1.12.2017 р. та план-схема з фототаблицею зображень за участю свідка ОСОБА_10 (т. 1, а. пр. 119-127);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 1.12.2017 р. та план-схема з фототаблицею зображень за участю обвинуваченого ОСОБА_9 (т. 1, а. пр. 128-134);

- даними висновку експерта № 05-7-02/453 від 30.12.2016 р., згідно якого смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, що ускладнилася забоєм-розмізченням головного мозку, які утворилися від дії твердих тупих предметів можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові (ДТП від 29.12.2016 р.) і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя та знаходяться у причинному зв`язку з настанням його смерті (т. 1, а. пр. 135-142);

- даними висновку експерта № 05-7-02/454 від 30.12.2016 р., згідно якого смерть ОСОБА_14 настала внаслідок поєднаної травми голови, грудної клітки, органів черевної порожнини, тазу та лівого стегна: закритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки; множинних переломів ребер зліва; розриву печінки з внутрішньочеревною кровотечею; переломом кісток тазу, що в своєму перебігу ускладнилися розвитком травматичного шоку, які утворилися від дії твердих тупих предметів можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові (ДТП від 29.12.2016 р.) і носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя та знаходяться у причинному зв`язку з настанням її смерті (т. 1, а. пр. 143-150);

- дані висновку судової автотехнічної експертизи № 4/2408 від 14.12.2017 р., згідно якого за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200 р/номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця ДТП, в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. За обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, в діях водія автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1. ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т. 1, а. пр. 151-157);

- даними висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/185 від 22.02.2017 р., згідно якого до моменту ДТП елементи підвіски, рульового керування та гальмівної системи автомобіля Toyota Land Cruizer 200 р/нjvth НОМЕР_2 , знаходилися у працездатному (робочому) стані (т. 1, а. пр. 158-163);

- даними висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/1350 від 1.09.2017 р., згідно якого до моменту ДТП рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 , знаходилася у працездатному стані. Відповідно до п. 31.4.1. а) ПДР України експлуатація даного транспортного засобу заборонялася (т. 1, а. пр. 171-175);

- даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 4/186 від 22.03.2017 р., відповідно до якої в первинний контакт вступали передня центральна та передня права частини автомобіля Toyota Land Cruizer 200 р/номен НОМЕР_2 та задня і задня ліва бокова частини автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 . При проведенні натурного співставлення та подальшого масштабно-графічного моделювання встановлено, що напрямок дії деформуючих зусиль утворює лінію удару та просторове розташування пошкоджень на обох транспортних засобах співпадає у випадку, коли кут між поздовжніми вісями автомобіля Toyota Land Cruizer 200 р/номер НОМЕР_2 та автомобіля ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 у момент їх первинного контакту складає близько 25?±5?(т. 1, а. пр. 164-170);

- даними показань експерта ОСОБА_21 , який пояснив в суді, що в рамках даного кримінального провадження ним проводилася судова автотехнічна експертиза на підставі постанови слідчого. При проведенні експертизи ним враховувалися встановлені вихідні дані, підтримав всій висновок;

- даними показань свідка ОСОБА_17 , який пояснив в суді, що працює ст. слідчим з розслідування ДТП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_9 знає, стосунки суто робочі. Перший раз його побачив після того, як виїхав на місце події і після проведення огляду місця події, як поїхав у Жашківську ЦРЛ, де останній знаходився. Потерпілу знає. В схемі ДТП першим заміром була прив`язка, тобто, якщо дивитися на зустрічну смугу руху дороги Київ-Одеса в напрямку м. Одеси є позначка 500 м, це означає, що прив`язка здійснювалася від стовпчика з позначкою 145 км. Після цього було замірено ширину та довжину технічного розриву. Потім, після здійснення замірів прив`язки, внизу на лівій смузі руху в напрямку м. Київ на відстані 17,3 м є чітко зображена подряпина, яка була залишена в результаті ДТП, її розміри і прив`язка відносно краю проїжджої частини, а саме дорожньої розмітки 1,5 м і кінцеве розташування транспортних засобів. Також, на схемі зображено осип уламків транспортних засобів. Огляд місця події проводився у темну пору доби. Під час оформлення протоколу огляду місця ДТП був присутній спеціаліст Бевз. У даному протоколі дорожні знаки не відображалися, а відображалися дорожні розбіжності. Місце зіткнення транспортних засобів він як слідчий не встановлює, або встановлює експерт в рамках проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, або зі слів учасників ДТП, які вказують на це місце. Слідчий в даному випадку фіксує лише наявну слідову інформацію і вже на підставі даних слідової інформації експерти встановлюють місце зіткнення. На схемі ДТП на лівій смузі руху зафіксовано подряпину, кінцеве положення ВАЗ-2106, а саме його задня частина, передня його частина на озелененій зоні і на узбіччі, а на правій смузі руху напрямку в напрямку м. Києва зафіксовано автомобіль Тойота Ленд Круізер. Подряпина знаходиться ближче до лівого краю проїжджої частини. Автотехнічна експертиза була призначена не ним, а слідчим ОСОБА_19 . Слідчий експеримент проводився за участі слідчого ОСОБА_19 та експерта ОСОБА_20 без його участі. При огляді місця події свідок був встановлений один та пасажир автомобіля Тойота Ленд Круізер. Якщо сліди гальмівного шляху не були зафіксовані в протоколі огляду місця події, то їх не було. Всі заміри і їх розміри, зафіксовані на схемі ДТП і у протоколі огляду місця події, відповідають дійсності;

- даними показань свідка ОСОБА_19 , який пояснив у суді, що він працює слідчим з розслідування ДТП. ОСОБА_9 знає суто як учасника кримінального провадження, в якому здійснював досудове розслідування. Потерпілу знає за тих самих обставин. Під час проведення слідчого експерименту 1.12.2017 р. прив`язка здійснювалася з обома учасниками. Під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 прив`язка здійснювалася від ближньої межі. Саме цією межею вважається безпосередній край асфальтованого покриття дороги та асфальтованого покриття безпосередньо самого технічного розриву. Тобто, там де закінчується ґрунт і край асфальтованого покриття дороги. Це вважалося умовною прив`язкою для проведення подальших заходів під час проведення слідчого експерименту. Цілком не є виключенням, що можливо під час огляду місця події прив`язка робилася від якихось інших об`єктів. У даному випадку, судячи по фотозображеннях, на роздільній смузі розташований металевий двобічний відбійник, який закінчується на певній відстані. Після нього продовжується зелена роздільна смуга на певній відстані. Тому можливо в цьому є якась розбіжність, оскільки він безпосередньо огляд місця події не проводив і не може стверджувати, від чого здійснювалася прив`язка під час огляду місця події. В даному випадку потрібно посилатися відповідно до розмірів, оскільки план-схема є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту і тут суто схематичне зображення, тому необхідно звертати увагу на розміри, зазначені у протоколі, а не схематичне зображення на план-схемі. Слідчі експерименти проводилися з кожним учасником, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , окремо в один день, тому відповідно, щоб не виникало різних розбіжностей, то також чітко бралася та сама межа, тобто умовна межа зеленої роздільної смуги і початок асфальтового покриття технічного розриву і всі прив`язки від цієї умовної межі, всі подальші виміри проводилися під час слідчого експерименту. На час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 був свідком, йому роз`яснювалися його права і обов`язки, за що він розписувався безпосередньо у змісті протоколу. На момент проведення слідчого експерименту від ОСОБА_9 не надходило клопотання про те, що він бажає присутності адвоката. В протоколі проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 він фіксував суто зіткнення автомобілів, тобто, безпосередньо те, що свідок ОСОБА_9 вказав відносно елементів проїжджої частини до зіткнення і місце зіткнення. Дорожні знаки в ході проведення слідчого експерименту в протоколі не фіксувалися. В протоколі зазначено як рухався ОСОБА_9 відносно елементів проїжджої частини безпосередньо перед зміною свого напрямку руху у ліву смугу руху і відстань, яку він подолав до місця зіткнення. Відстань 28,8 м фіксувалася безпосередньо від закінчення зеленої роздільної смуги, переходу і початку асфальтованого покриття, тобто, не від відбійника, а від самого заокруглення і початку даного технічного розриву. Відстань 15,2 м, це відстань траєкторії, по якій він фактично прямував від початку зміни напрямку руху і до місця зіткнення, тобто, відстань, яку він фактично подолав;

- даними показань експерта ОСОБА_20 , який пояснив у суді, що працює судовим експертом та не є експертом державної установи. На час проведення трасологічної експертизи працював завідувачем відділу технічних досліджень та мав право на проведення даної експертизи, про кримінальну відповідальність він попереджався. Експерту надійшла постанова про призначення експертизи від слідчого, після чого він приїхав на місце зберігання об`єктів і відповідно до діючих методік встановив кут розташування транспортних засобів в момент зіткнення. В даний час використовується чотири методики. Експерт користувався методикою 1988 р. За цією методикою він здійснював дослідження, під час якого встановлював розташування транспортних засобів в момент первинного контакту. Після ретельного дослідження об`єктів, визначав площини, напрямки, лінії. Після цього за допомогою транспортира встановлював кут первинного контакту, який складає 20-30 градусів. Найточніше визначення кута це співставлення транспортних засобів. Програмне забезпечення можливе лише після огляду транспортного засобу. Встановити кут без огляду транспортного засобу не можна. Чим гостріший кут, тим попутніший рух, чим тупіший, тим збільшуватися не може. Він пам`ятає, що Тойота була нестандартна, була броньована, мала більшу вагу і підсилені гальма, але це для трасології впливу не має. У Тойоті була пошкоджена більше права центральна сторона;

- даними висновку експертизи № 2589 від 27.08.2021 р. за результатами проведення комісійної транспортно-трасологічної експертизи за матеріалами кримінальної справи (т. 2, а. пр. 156-166), призначеної та проведеної в ході судового розгляду, відповідно до якого зіткнення автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200 р/номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 з автомобілем марки ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 відбулось на лівій (другій) смузі проїзної частини дороги, яка призначена для руху транспорту в сторону м. Київ, на ділянці, що розташована дещо раніше розміщення початку подряпини на асфальтобетонному покритті дороги на ділянці початку розміщення осипу уламків частин транспортних засобів. Встановити при цьому в абсолютних величинах розташування транспортних засобів в первинний момент зіткнення на вказаній лівій (другій) смузі руху не видається можливим з причини відсутності достатньої сукупності слідової інформації в наданих на дослідження матеріалах кримінальної справи, яка б свідчила про це. Автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200 р/номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 рухався зі сторони м. Одеси в напрямку до м. Києва, а автомобіль марки ВАЗ-2106 р/номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 , рухаючись у цьому ж напрямку, перетинав напрямок руху позашляховика справа-наліво під кутом 10-30°.

У первинний момент зіткнення транспортних засобів мало місце попутно-кутове зіткнення, при якому поздовжні осі автомобілів марки Toyota Land Cruiser 200 та марки ВАЗ-2106 були розташовані під кутом 10-30°. (див. Схему № 1) і при цьому в контакт між собою увійшли передня частина автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200 та ліва задня кутова частина автомобіля марки ВАЗ-2106 (детально див. дослідницьку частину).

Показання водія автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200 ОСОБА_10 щодо вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів під час проведення слідчого експерименту 1.12.2017 р. на лівій (другій) смузі проїзної частини дороги, яка призначена для руху транспорту в сторону м. Києва та дещо раніше місця початку розриву у роздільному (технічному) газоні з технічної точки зору є спроможними.

Показання водія автомобіля марки ВАЗ-2106 ОСОБА_9 в тій частині, що зіткнення транспортних засобів відбулось на лівій (другій) смузі проїзної частини дороги, яка призначена для руху транспорту в сторону м. Києва з технічної точки зору є спроможними. Його ж показання щодо вказаного ним місця зіткнення відносно розриву у роздільному (технічному) газоні з технічної точки зору є неспроможними;

- даними висновку комісійної інженерно-транспортної експертизи № 2654 від 27.09.2021 р., призначеної та проведеної в ході судового розгляду, згідно якого встановити розрахунковим шляхом швидкість руху автомобіля Toyota Land Cruiser 200 р/номер НОМЕР_2 , яка б відповідала витратам кінетичної енергії на утворення деформацій вказаного автомобіля, не видається можливим, з причин вказаних у дослідницькій частині (т. 2, а. пр. 171-180);

У дорожній ситуації, яка склалась безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» ОСОБА_10 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п. п.1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 11.2; 12.3 та 12.6 (ґ) ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був вести свій автомобіль із дозволеною швидкістю у лівій смузі (при умові, що він виконував випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом), а виявивши перестроювання у смугу свого руху автомобіля «ВАЗ-2106», що рухався попереду у правій смузі з меншою швидкістю, згідно вимог п.12.3 ПДР україни негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху або безпечного для інших учасників руху об`їзду правою смугою руху.

У дорожній ситуації, яка склалась безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій ОСОБА_9 керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу» та «крайнє положення на проїзній частині»); 9.2 (підпункт «б»), 9.4, 10.1 та 10.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був завчасно подати сигнали світловими покажчиками лівого повороту, про намір перестроювання у ліву смугу, попередньо переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При наявних вихідних даних водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути скоєння зіткнення із автомобілем «ВАЗ-2106» шляхом зменшення швидкості свого автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» до швидкості руху автомобіля «ВАЗ-2106»;

Дана експертиза немає підстави стверджувати, що дії водія ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»), 11.2, 12.3 та 12.6 (ґ) ПДР України.

Встановити експертним шляхом, чи подавав водій автомобіля «ВАЗ-2106» сигнал світловими покажчиками лівого повороту, а якщо подавав, то коли, не виявляється можливим. Тому однозначно оцінити відповідність дій водія автомобіля «ВАЗ-2106» ОСОБА_9 вимогам п.п. 9.2 (підпункт «б»), 9.4 ПДР не надається можливим.

Дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. п.10.1 та 10.3 ПДР України і перебувають в причинному зв`язку з фактом ДТП.

При наявних даних у матеріалах справи причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. п.10.1 та 10.3 ПДР України, іншими словами причиною даної ДТП є та обставина, що водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2106» при перестроюванні із правої смуги для руху у ліву смугу для руху не дав дорогу автомобілю «Toyota Land Cruiser 200» під керуванням ОСОБА_10 , який в цей час рухався по лівій смузі для руху.

За зверненням сторони захисту експертом ОСОБА_24 було проведено судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу № 4-02/18 від 23.02.2018 р. (т. 1, а. пр. 51-79), згідно якої за результатами моделювання (що представлене у дослідницькій частині даної експертизи, див. мал. 2 та 3) видно, що у випадку, якщо на момент зіткнення автомобіля Toyota land Cruizer 200 з автомобілем ВАЗ-2106 була швидкість 60 км/год. або між поздовжніми осями даних ТЗ в момент їх первинного контактування був 30°, то автомобіль ВАЗ-2106 ніяким чином не зможе зупинитися у місці кінцевої зупинки відповідно до схеми ДТП і фото з місця пригоди від 29.12.2016 р. Тому, відомості щодо швидкості автомобіля ВАЗ-2106 у 60 км/год. на момент зіткнення з ним автомобіля Toyota land Cruizer 200 та кута між поздовжніми осями цих ТЗ у 30° вказують на їх технічну необґрунтованість.

Відповідно до об`єктивної слідової інформації з урахуванням фактичних контактних зон на обох автомобілях Toyota land Cruizer 200 та ВАЗ-2106 в ході комп`ютерного моделювання за допомогою програмного продукту РС-Сrash встановлено, що швидкість автомобіля ВАЗ-2106 перед місцем зіткнення не могла перевищувати 25 км/год., швидкість автомобіля Toyota land Cruizer 200 могла становити 95 км/год. і кут між поздовжніми осями цих автомобілів знаходився приблизно в межах 10…15°.

Відповідно до п.п.1.5, 9.4, 10.3, 10.4 ПДР України та переривчастої лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.7 (що позначає ліву крайову), водієві автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_9 для виконання маневру розвороту (повороту) належало своєчасно до зони розвороту подати сигнал про намір перестроювання з першої в крайню ліву (другу) смугу руху, де організацією дорожнього руху не виключене виконання розвороту (повороту), завчасно слід було зайняти крайнє ліве положення, яке б унеможливлювало би проїзд повз нього ліворуч іншого попутного ТЗ, і у випадку необхідності дати дорогу лише зустрічним ТЗ, а при виконанні розвороту не з крайнього лівого положення у випадку необхідності дати дорогу спочатку попутним, а потім і зустрічним транспортним засобам.

Відповідно до вимог п.п.1.5, 2.3 б), 11.2, 12.1, 12.3, 12.6 г) та 13.1 ПДР України, водієві автомобіля Toyota land Cruizer 200 ОСОБА_10 , слід було дотримуватися допустимого швидкісного режиму та безпечної швидкості; після проїзду АЗС при русі повз можливе місце розвороту - ділянку «технічної зони» (або перехрестя) належало рухатися ближче до правого краю - тобто у правій смузі; при русі ж на цій ділянці у крайній лівій (другій) смузі слід було уважно стежити за дорожньою обстановкою, своєчасно реагувати на її зміну та підтримувати безпечні інтервал і дистанцію до слідуючого попереду автомобіля ВАЗ-2106 та не пізніше моменту загоряння в нього стоп-сигналів (або виявлення фактичного зниження швидкості) зміститися правіше (з підтриманням безпечного бічного інтервалу при випередженні) або при неможливості такого маневру своєчасно зменшити швидкість автомобіля Toyota land Cruizer 200 до швидкості руху автомобіля ВАЗ-2106 аж до повної зупинки.

З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, небезпечна і аварійна дорожня ситуація була створена діями водія автомобіля Toyota land Cruizer 200 ОСОБА_10 , що суперечили принаймні вимогам п. п.1.5, 2.3 б), 11.2, 12.1, 12.3 та 13.1 ПДР України.

У судовому засіданні місцевого суду був допитаний експерт ОСОБА_24 , який пояснив суді, що працює державним експертом. Виконував висновок експертизи від 23.02.2018 р. за зверненням сторони захисту. Стаж роботи в галузі експертних авто-технічних досліджень і транспортної трасології має з 1995 р. Для проведення експертного дослідження на замовлення сторони захисту надавалися протоколи кримінальних проваджень і фотографії з місця події. Для проведення даної експертизи йому було достатньо наданих матеріалів. При дослідженні враховувалося багато обставин, а саме: швидкісний режим руху, розмітка, досліджувалася схема ДТП та все, що було з`ясовано слідчим. З переліку питань перед експертом ставилося завдання перевірити можливість, чи опиняться транспортні засоби в тих точках при швидкості 60 км/год. та куті первинного контакту між ними в 30 градусів, тобто це програмне моделювання. Кут, який встановлюють експерти, дуже точно встановити буде проблематично, велика кількість часу і велику кількість знімків потрібно для цього. Тобто, в даному випадку кут, який встановлювався при проведенні поліцейськими експертами, 30 градусів це є максимальний. Автомобіль ВАЗ-2106 під кутом 20 градусів буде переміщуватися в сусідню смугу довше. На малюнку 2 змодельована ситуацію, на якому рух автомобіля автомобіль ВАЗ-2106 буде становити 60 км/год., переходячи з одного руху, потрібно зменшити швидкість. На малюнках 2, 3, 4 змодельовані ситуації, які задавалися у питанні 2 висновку експертизи і далі йшло дослідження. На малюнку 8, 9 зображено варіанти, при яких автомобіль ВАЗ-2106 лівою стороною потрапляє у сліди. На зображенні малюнків 3, 4, 6, 7, 10 досить гарно видно, що автомобіль лівою стороною не торкається проїжджої частини, а торкається задня частина автомобіля. Дане моделювання проводилося по критичних точках та траєкторіях, було знайдено, під яким кутом можливо було утворити такі пошкодження і щоб транспортні засоби зайняли такі кінцеві положення. Сертифікат, який використовувався в даному дослідженні, використовується в усьому світі. Поліція використовує програму «Карат». Більшість експертів МВС не можуть знайти кут входу і виходу. Даний автомобіль розвертався по годинній стрілці. При розвороті швидкість буде збільшуватися. Різниця є суттєва. Під кутом 20 градусів він пройде більше. Даний розрахунок є коректний, розглянуто різні варіанти. Є лінія, яка йде по русі 2,55-2,75 (зображення 16). Видно велику кількість подряпин. Кут входу і кут виходу різний. Цей кут, який порахували, не є первинним. Траєкторії руху повинні перевірятися. У експертизі не має п.10.1 ПДР України. Був пункт не той. Він встиг зменшити рух. Якби автомобіль їхав зі швидкістю 60 км/год., то він не з`їхав би. Не було даних, які допустимі при швидкості. Бралися дії водія, тобто його свідчення. Експерт визначив, що автомобіль ВАЗ-2106 їхав зі швидкістю 25 км/год. Автомобіль Тойота рухався прямо. Кут належить Тойоті. Пошкодження було в другій смузі зіткнення.

За клопотанням сторони захисту судом був допитаний свідок ОСОБА_25 , який пояснив, що 29.12.2016 р. він їхав в напрямку с. Тихий Хутір по автодорозі Київ-Одеса на автомобілі Opel Astra зі швидкість приблизно 130 км/год. Перед ним по лівій смузі їхала вантажівка. Перед заправкою WOG позаду нього за 100 м їхав позашляховик Toйота Ленд Круізер в попутному напрямку. Свідок з`їхав на праву смугу, а позашляховик поїхав далі. Його швидкість на момент обгону була приблизно 140 км/год. Вантажівка, яка їхала перед ним, в той момент знаходилася вже районі, де сталося ДТП. Свідок зупинився на виїзді із заправки WOG в напрямку м. Київ, зайшов у магазин, взяв каву і цигарки, вийшов і побачив, що збирається натовп людей, тому що сталося ДТП. Він випив каву, став їхати далі, побачив на місці ДТП автомобіль, який проїжджав повз нього - ВАЗ-2106. Автомобіль ВАЗ-2106 був розбитий, його задній багажник весь був забитий всередину, а автомобіль знаходився на середині технічного розвороту, він був забитий під відбійник. На місці ДТП бачив швидку допомогу. Автомобіль Тойота знаходився на правій смузі за 30-50 м від ВАЗ-2106. Останній був розташований під лівим відбійником.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України.

На думку апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими і належними та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показам свідків та частково самого обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні, разом з показами свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів чи однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляції про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та, що органами досудового розслідування і судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На переконання апеляційного суду вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України доведена поза розумним сумнівом.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що вирок постановлено на суперечливих доказах, які не були спростовані в судових засіданнях та, що в основу вироку покладено припущення, докази, які б підтверджували вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення відсутні, а доводи на які посилалась сторона захисту, судом проігноровано, внаслідок чого суд ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та з порушенням вимог КПК України, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, повністю доведена сукупністю належних та допустимих доказів у своєму взаємозв`язку.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що протокол огляду місця події від 29.12.2016 р., складений слідчим СУ ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_17 не є належним та допустимим доказом у цьому кримінальному провадженні, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки дійсно у протоколі та план-схемі не відображено наявність дорожніх знаків на ділянці дороги, де сталася ДТП. Проте, обвинувачений ОСОБА_9 у ході допиту в суді першої інстанції показав, що на вказаній ділянці дороги розворот в напрямку м. Одеси був заборонений, про що йому було відомо ще до ДТП, проте він мав намір розвернутися у забороненому місці, тому що так він робив і раніше, також там розверталися й інші водії. На план-схемі та у протоколі зафіксована довжина технічного розриву, що складала 17,3 м на момент огляду. Відсутність даних у протоколі про наявність/відсутність відеореєстартора на автомобілі «Тойота» до моменту ДТП свідчить про те, що відеореєстратор на момент огляду був відсутній. У протоколі огляду слідчим зазначено про застосування технічного засобу фіксації фотоапарату «Canon», при цьому фототаблиця зображень складена безпосередньо слідчим, про свідчать його підписи. Крім того, у судовому засіданні місцевого суду слідчий пояснив, що ним було зафіксовано наявний осип, залишений внаслідок контактування транспортних засобів. Що стосується не зазначення слідчим місця зіткнення на план-схемі та у протоколі, то суд дійшов висновку, що у ході огляду місця події слідчий, прокурор здійснює фіксацію наявних на момент огляду фізичних слідів. У свою чергу, місце зіткнення встановлюється шляхом проведення інших слідчих дій, як то проведення слідчого експерименту із учасниками ДТП або експертного дослідження. Інші дані, які з точки зору сторони захисту, не зазначені у протоколі та план-схемі до нього, у своїй сукупності не можуть слугувати визнанню доказів недопустимими. Крім того, даний протокол огляду місця події підписаний слідчим та двома понятими ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , а відтак, на думку суду апеляційної інстанції, не можна вважати його недопустимим доказом.

Що стосується доводів про те, що протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 1.12.2017 р. є недопустимим доказом, оскільки протокол складено з порушенням вимог ст. ст. 104 та 240 КПК України. При проведенні слідчого експерименту 1.12.2017 р. ОСОБА_10 вказав на розташування автомобіля ВАЗ-2106 на правій смузі руху відносно свого транспортного засобу, який розташовувався на лівій смузі руху, у момент, коли він побачив цей автомобіль; відстань склала 14,5 м. У протоколі зазначено, що автомобіль ВАЗ-2106 проїхав 11,9 м, а потім повернув ліворуч, а також зазначена контрольна швидкість руху автомобілів перед зіткненням. Крім того, в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 слідчим зазначено, що для визначення швидкості автомобілів, перед зіткненням, використовувався автотранспорт, але в протоколі відсутні дані транспортних засобів, які використовувались під час слідчого експерименту, не зазначено їх реєстраційні номера, прізвище, ім`я та по батькові водіїв, які керували даними транспортними засобами, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що у протоколі проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього за участю водія ОСОБА_10 (т. 1, а. пр. 119-127) зафіксовано, що на пропозицію слідчого вказати, як розташовувався автомобіль ВАЗ на проїзній частині перед зміною напрямку руху вліво, було встановлено, що автомобіль ВАЗ розташовувався у правій смузі руху на відстані 1,5 м від правих коліс до правого краю проїзної частини та на відстані 14,5 м до ближньої межі технічного розриву. Замірами встановлено, що до моменту зміни напрямку руху вліво до моменту зіткнення автомобіль ВАЗ подолав відстань 11,9 м так, що б зона його контактування дійшла до місця зіткнення. За допомогою контрольних заїздів було встановлено швидкість руху автомобіля ВАЗ, що склала приблизно 30 км/год. Швидкість автомобіля «Тойота» склала приблизно 95 км/год. Крім того, даний протокол проведення слідчого експерименту підписаний слідчим ОСОБА_19 та двома понятими - ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Також при проведенні даної слідчої дії був присутній спеціаліст - автотехнік ОСОБА_20 та захисник ОСОБА_30 , а відтак, на думку суду апеляційної інстанції, не можна вважати його недопустимим доказом. Що стосується того, що у даному протоколі проведення слідчого експерименту не зазначено того, що для визначення швидкості автомобілів, перед зіткненням, використовувався автотранспорт, але відсутні дані транспортних засобів, які використовувались під час слідчого експерименту, не зазначено їх реєстраційні номера, прізвище, ім`я та по батькові водіїв, які керували даними транспортними засобами, то на думку апеляційного суду, вказані обставини взагалі не є таким істотним порушенням, яке вплинуло на фактичні дані отримані під час проведення слідчого експерименту та не можуть бути підставою для визнання даних протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього за участю ОСОБА_10 неналежним та недопустимим доказом.

Що стосується доводів захисниці ОСОБА_8 про те, що висновок автотехнічної експертизи від 14.12.2017 р., виконаний Черкаським НДЕКЦ МВС України також є недопустимим доказом, оскільки даний центр можна вважати зацікавленим. Висновок ґрунтується на даних протоколу огляду місця події та протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , які містять суперечливі та неповні дані, то такі доводи також не підлягають до задоволення, оскільки як вбачається з даного висновку експерта, ним було враховано дані висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 4/186 від 22.03.2017 р. щодо кута між повздовжніми осями автомобіля «Тойота» та ВАЗ у момент ДТП, який складає приблизно 25°±5°. При цьому покази водія ОСОБА_9 є технічно неспроможними щодо зазначення місця зіткнення, оскільки місце зіткнення мало місце перед початком розсипу відокремлених від ТЗ частин перед початком утворення подряпин на проїзній частині, і з цим погоджується апеляційний суд, вважаючи таку оцінку доказів обґрунтованою та переконливою.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду з приводу критичного ставлення суду першої інстанції до висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 4-02/18 від 23.02.2018 р., проведеної на підставі звернення сторони захисту експертом ОСОБА_24 з огляду на те, що експерт встановив, що кут між повздовжніми осями ТЗ перед зіткненням становив 10°-15°, у зв`язку з чим він прийшов до висновку, що у момент зіткнення автомобілів, вони рухалися у попутному напрямку, а автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_9 не переїздив із правої смуги руху на ліву за 5-6 метрів перед автомобілем під керуванням ОСОБА_10 . Вказана експертиза проводилася без натурного співставлення транспортних засобів. При цьому у ході допиту експерта в суді, останній чітко не міг пояснити, як він встановив, що кут між повздовжніми осями ТЗ перед зіткненням становив 10°-15°, при тому, що згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 4/186 від 22.03.2017 р. при проведенні натурного співставлення та подальшого масштабно-графічного моделювання встановлено, що напрямок дії деформуючих зусиль утворює лінію удару та просторове розташування пошкоджень на обох транспортних засобах співпадає у випадку, коли кут між поздовжніми осями автомобіля Toyota land Cruizer 200 та автомобіля ВАЗ-2106 у момент їх первинного контакту складає приблизно 25° ± 5°. Тобто, при проведенні натурного співставлення кут варіювався від 20° до 30°.

Також апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду з приводу критичного ставлення суду першої інстанції до показань обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 про те, що водій ОСОБА_9 завчасно перестроївся у ліву смугу руху з метою здійснити розворот ліворуч в напрямку м. Одеса, оскільки вони спростовуються даними показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , а також іншими зібраними та дослідженими доказами у справі, у т.ч. письмовими і вважає їх такими, що мають на меті уникнення від кримінальної відповідальності обвинуваченим ОСОБА_9 .

Апеляційний суд вважає вірним і обґрунтованим висновок місцевого суду щодо критичного ставлення до даних показань свідка ОСОБА_25 про те, що він був очевидцем, як автомобіль «Тойота» безпосередньо перед ДТП рухався зі швидкістю близько 140 км/год, тому що у ході судового розгляду було встановлено, що даний свідок є односельцем обвинуваченого; про його допит стороною захисту було заявлено лише на стадії судового розгляду. Дані свідчення мають на меті доведення того, що перед ДТП автомобіль «Тойота» рухався зі значним перевищенням дозволеної швидкості на відрізку дороги, де сталася ДТП. Разом з тим, інших беззаперечних доказів на підтвердження показань цього свідка в цій частині місцевому суду, як і апеляційному суду не було надано.

При цьому, згідно висновку комісійної інженерно-транспортної експертизи № 2654 від 27.09.2021 р. (т. 2, а. пр. 171-180), причиною настання даної ДТП є невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. п.10.1 та 10.3 ПДР України.

Крім того, дослідженими доказами у справі встановлено, що зіткнення відбулося у лівій смузі руху, тобто на смузі руху водія ОСОБА_10 . Вказане не заперечується і стороною захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що при призначенні покарання ОСОБА_31 не виконані вимоги закону і у вироку суду не зазначені пом`якшуючі його вину обставини та взагалі суд не аналізував наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки з вироку місцевого суду вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_32 місцевий суд враховав відсутність, і пом`якшуючих його вину обставин, і обтяжуючих обставин, також суд дослідив і відомості про особу обвинуваченого.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_9 місцевий суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до тяжких злочинів та внаслідок чого настала смерть двох потерпілих, особу винного, який за місцем проживання характеризувся позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують його покарання і дійшов висновку про необхідність призначити йому покарання саме у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги захисниці ОСОБА_8 немає.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції не було допущено таких істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

Керуючись, ст. ст. 404, 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Жашківського райсуду Черкаської обл. від 24.02.2023 р., яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді