ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000034 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали суду, оскільки повний текст ухвали він отримав 27.11.2023 року, також просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зменшити розмір застави.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в клопотанні прокурора вказана правова кваліфікація дій кожного з обвинувачених за ч.3 ст.317 КК України, однак така норма закону не передбачена КК України, крім того, прокурором викладено формулювання обвинувачення за ч.1 ст.255 КК України, хоча дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.2 ст.255 КК України. Також клопотання не містить викладення обвинувачення щодо дій кожного із обвинувачених.

Зазначає, що прокурором ризики не доведені та не надано доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, окрім того, потерпілий та свідки вже допитані на досудовому розслідуванні.

Посилається на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, також на його утриманні перебуває неповнолітня дитина.

Стверджує, що суд не дотримався вимог ч.5 ст.182 КПК України, оскільки встановив розмір застави, який просив прокурор у своєму клопотанні.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 січня 2024 року, також визначено заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 536 800 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, при цьому враховано особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не навчається, постійного джерела прибутку не має, неодружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та не працездатних осіб, раніше не судимий.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора, проти чого не заперечували обвинувачений та захисник.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000034 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 15.02.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 21.11.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може: - переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів; - незаконно впливати на свідків, оскільки судовий розгляд ще не розпочався, свідки судом не допитані; - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він тривалий час вчиняв кримінальні правопорушення, не працював, офіційного доходу не мав, при цьому враховано особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не навчається, постійного джерела прибутку не має, раніше не судимий, не має міцних соціальних зв`язків.

Також слід зазначити, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено у підготовчому судовому засіданні, що свідчить про те, що вказане кримінальне провадження тільки призначено до судового розгляду, а тому докази не досліджені, свідки не допитані.

При цьому посилання захисника на те, що потерпілий та свідки вже допитані на досудовому розслідуванні не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Також слід врахувати наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Разом з цим, посилання суду на ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 вказаний ризик не був заявлений.

Однак, оскільки встановлено ризики, що підтверджуються зазначеними обставинами, тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави.

Також колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де буде проживати обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Посилання захисника на те, що в клопотанні прокурора вказана правова кваліфікація дій кожного з обвинувачених за ч.3 ст.317 КК України, однак така норма закону не передбачена КК України, а також, що в клопотанні викладено формулювання обвинувачення за ч.1 ст.255 КК України, хоча дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.2 ст.255 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується, в тому числі, за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України (а.п.48 зворот), що відповідає зазначеній кваліфікації у клопотанні прокурора (а.п. 85-86).

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання не містить викладення обвинувачення щодо дій кожного із обвинувачених, також ризики не доведені та не надано доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, оскільки в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення був порушений термін подачі клопотання про продовження запобіжного заходу не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Твердження захисника, що обвинувачений має постійне місце проживання, також на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання захисника на те, що суд не дотримався вимог ч.5 ст.182 КПК України, оскільки встановив розмір застави, який просив прокурор у своєму клопотанні, є безпідставними, оскільки колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів. Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом першої інстанції в ухвалі зазначено про визначення ОСОБА_7 застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в меншому розмірі, ніж визначено п.3 ч.5 ст.182 КПК України, тому, на думку колегії суддів, застава судом була визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4