Справа №585/3345/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/991/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2023 року, якою замінено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло подання начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_10 про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2023 року, замінено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі призначеного вироком Апеляційного суду Київської області від 26.12.2008 року за ст. 115 ч. 2 п.п. 1,4,12 КК України на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_7 за період перебування в колонії характеризується позитивно, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. По відношенні до інших засуджених, безконфліктний, за характером спокійний, врівноважений, за вольовими якостями наполегливий, цілеспрямований, має яскраво виражені лідерські якості. Правила санітарії та гігієни дотримується, має охайний зовнішній вигляд. Крім того за період відбування покарання змінив своє відношення до вчиненого злочину, відшкодував витрати по виконавчим листам у повному обсязі ще в 2014 році, працевлаштований в майстерні сектору довічного позбавлення волі. До праці відноситься сумлінно, норми виробітку виконує. Допущені 4 порушення режиму тримання в Роменській РВК № 56 погашені в установленому законом порядку, також має 12 заохочень у виді подяки та додаткового тривалого побачення.

Враховуючи дані обставини, особу засудженого, колегія суддів суду першої інстанції дійшли до висновку, що особа засудженого настільки змінилась, що йому можливо змінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, надавши йому шанс протягом наступних 15 років довести, що він перестав бути суспільно-небезпечним і його подальше утримання в умовах ізоляції від суспільства не є доцільним.

Не погодившись з таким судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор вказує, що оцінювання ступеню виправлення засудженого ОСОБА_7 проведено суб`єктивно та упереджено, а висновок складено формально. Так, в порушення вимог п. 1 розділу ІІ Методики визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого наказом МЮ України від 19.01.2023 року № 294/5, при складанні висновку, складеного у лютому 2023 року, щодо ступеню виправлення засудженого, не забезпечено використання матеріалів особової справи засудженого, яка була спрямована до суду ще у рудні 2022 року, і для складання висновку, до виправної установи не поверталася.

Лише з матеріалів особової справи, до якої долучені всі необхідні документи, в тому числі характеристики засудженого, можливо почерпнути інформацію для відповіді на переважну більшість питань, що відображені у висновку щодо ступеню виправлення засудженого.

Крім того викликає сумнів факт реального проведення засідання комісії чи обговорення на засіданні комісії питань про визначення ступеню виправлення засуджених.

Так, протоколу засіданні комісії присвоєно реєстраційний номер « 26-1», у той час як упродовж січня-лютого 2023 року було проведено чотири засідання відповідної комісії, зі складанням протоколів та присвоєння їм реєстраційних номерів від «1» до «4». Також 08 лютого 2023 року на засіданні комісії не було забезпечена участь засудженого ОСОБА_7 , всупереч п. 4 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом МЮ України від 08.06.2012 року № 847/5.

Прокурор звертає увагу на те, що подання про зміну покарання засудженому ОСОБА_7 вже було подано і складаючи висновок щодо ступеню виправлення засудженого у лютому 2023 року, адміністрація виправної установи була заінтересована у позитивній оцінці засудженого, оскільки інакша оцінка безпосередньо суперечитиме поданому поданню і буде ставити під сумнів об`єктивність та законність.

Вказавши в ухвалі, що засуджений став на шлях виправлення, суд зробив висновок, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до характеристики від 07.11.2019 року, ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав частково, що свідчить про пристосувальну та адаптивну лінію поведінки засудженого, задля досягнення власних цілей.

Вище вказані порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухваленні відповідного рішення свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме закону України про кримінальну відповідальність, кримінально-виконавчого законодавства, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Засуджений ОСОБА_7 у поданому запереченні на апеляційну скаргу зазначає, що адміністрація виправної установи дотрималася вимог чинних норм Закону України та обґрунтовано подала до суду подання про заміну йому покарання на більш м`яке. Наказ МЮ України № 294/5 від 19.01.2023 року «Про визначення ступеня виправлення засудженого», який набрав чинності 02 лютого 2023 року є лише підзаконним нормативним актом та не має переваги над законом. Адміністрація виправної колонії повністю виконала вимоги вказаного наказу, шляхом подання до суду додаткових матеріалів.

Прокурор під час судового засідання не заявляла будь-яких клопотань про повторне складання висновків щодо ступеня виправлення засудженого. Тому подана апеляційна скарга ґрунтується лише на гіпотетичних доводах.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, думку засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі - позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з положеннями ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

За правилами ч.1 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України).

Відповідно до положень ч.5 цієї статі покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону при розгляді подання начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції цілком дотримався та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, а тому наявні правові підстави для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Так, у поданні були зазначені дані, які характеризують засудженого ОСОБА_7 , під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та які свідчать про те, що останній став на шлях виправлення.

З 24 червня 2010 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)». За час відбування покарання, зарекомендував себе з позитивного боку. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За сумлінну поведінку та ставленням до праці неодноразово заохочувався (12), хоча і мав 4 стягнення, які зняті та погашені в установленому порядку. Працевлаштований в майстерні сектору довічного позбавлення волі, до праці відноситься сумлінно, норми виробітку виконує. Судові витрати за проведення судових експертиз відшкодував повністю, не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Приймає участь в програмі диференційованого-виховного впливу на засуджених «Духовне відродження».

27 січня 2020 року на підставі наряду Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України № ?-12406/Кр від 27.12.2019 р., для подальшого відбування покарання засуджений переведений із багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки та залишений у ДУ «Роменська виправна колонія (№56)».

Відповідно до витягу з протоколу № 26 від 06.12.2022 року, на засіданні комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» по розгляду матеріалів засуджених на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від 15 років до 20 років згідно зі ст. 82 КК України, поставлено направити в суд матеріали на засудженого ОСОБА_7 для вирішення питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

Як вбачається з матеріалів подання, згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 отримав 71 бал, отже став на шлях виправлення та має бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк.

Судом зазначено, що на час розгляду цього подання засуджений з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі) фактично відбув 16 роки 10 місяців 10 днів.

Також встановлено, що засуджений з 2014 року визнав свою вину у вчинених злочинах, вказана значна кількість застосованих заохочень свідчить про те, що він прагнув досягнути виправлення.

Отже, проаналізувавши сукупність вищевказаних даних щодо поведінки засудженого та його ставлення до праці протягом строку відбування покарання, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх даних, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 довів, що став на шлях виправлення, а тому вважав за необхідне замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Наведені вище обставини в сукупності з іншими обставинами, які належним чином оцінені судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_7 та вказують про наявність достатніх підстав вважати, що засуджений довів, що став на шлях виправлення.

Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що оцінювання ступеню виправлення засудженого ОСОБА_7 було проведено суб`єктивно та упереджено, а висновок складено формально, а тому в колегії суддів першої інстанції були відсутні підстави щодо заміни засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, то колегія суддів вважає такі доводи не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, твердження прокурора про порушення комісією порядку складання висновку щодо ступеню виправлення засудженого, за відсутністю матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 , не може бути підставою для визнання такого висновку не дійсним. Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Методики визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого Наказом МЮ України від 19.01.2023 р. № 294/5, під час складання проекту висновку враховується у тому числі також інформація, отримана з матеріалів особової справи. Тобто нормами вказаного підзаконно-нормативного акту не передбачено обов`язкової наявності, на момент складання висновку, особової справи засудженого. Крім того слід взяти до уваги, що засуджений відбуває покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56) з 24.06.2010 року, а тому в разі необхідності уточнення певної інформації, комісія державної установи не була позбавлена права на звернення до суду з клопотанням про повернення особової справи.

Також, для складання висновку, комісія використовувала інформацію з Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту та щоденника індивідуальної роботи із засудженими.

Доводи апелянта про не відповідність реєстраційного номеру протоколу засідання, проведеного 08 лютого 2023 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки це є лише припущення прокурора та ніяким чином не обґрунтовуються, як і стосовно того, що висновок щодо ступеню виправлення засудженого був складений комісією із врахуванням заінтересованості адміністрації колонії. Вище викладені твердження апелянта є лише його суб`єктивною думкою.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містить протокол засідання комісії від 08.02.2023 р. № 26-1, про що зазначає апелянт, а тому перевірити та надати належної оцінки вказаним доводам апеляційної скарги, колегія суддів не має можливості.

Щодо твердження апелянта про те, що засідання комісії було проведене у відсутність засудженого, колегія суддів вважає також необґрунтованим, оскільки п. 4 розділу VI Інструкції про роботу відділу (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконання судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказом МЮ України від 08.06.2012 р. № 847/5, не передбачено, що засідання комісії саме по розгляду матеріалів засуджених на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, вимагає обов`язкової участі засудженого.

До того ж, прокурор не навів обґрунтованих доводів та не надав підтверджень про проведення комісією засідання у відсутність засудженого ОСОБА_7 .

Дійсно, під час ухвалення вироку, засуджений ОСОБА_7 вину у вчиненому злочину не визнав, проте в подальшому, під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, останній вину визнав, щиро розкаюється, що підтверджується характеристикою засудженого, затвердженою начальником ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» від 06.12.2022 року. Відповідно, колегія суддів робить висновок про те, що покарання у виді довічного позбавлення волі досягло своє мети, а саме виправлення засудженого та усвідомлення останнім наслідків вчинених ним злочинів, у виді позбавлення життя двох осіб.

Тому твердження прокурора, про те, що засуджений свою вину визнав частково відповідно до характеристики від 07.11.2019 року, також є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погодившись з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, а тому наявні правові підстави для заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, не погоджується зі строком позбавлення волі, який визначив суд першої інстанції при заміні покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, згідно ч. 5 ст. 82 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 був засуджений вироком Апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2008 року, за злочини, передбачені п.п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вчинені ним за наступних обставин.

17 січня 2008 року ОСОБА_7 за попередньою змовою зі ОСОБА_11 , реалізуючи злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 та інших осіб, які будуть перебувати у будинку останньої, близько 19 год. 00 хв., діючи згідно узгодженого плану, перелізли через паркан, що огороджує будинок АДРЕСА_1 та наблизилися до входу у будинок.

ОСОБА_11 тримаючи у лівій руці планшет, піднявся на поріг і подзвонив у двері. Останній представившись ОСОБА_13 працівником газової служби, та реалізовуючи спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, спрямований на вбивство двох і більше осіб, скориставшись зручним положенням останньої, швидко дістав з кишені куртки мисливський ніж «Кречет», з обмежувачем, який був придбаний для вбивства та тримаючи його у правій руці, приставив його до правої передньобокової поверхні шиї ОСОБА_13 та різким рухом з переду-назад, знизу вгору та зліва-направо перерізав шию потерпілій ОСОБА_13 , спричинивши повне пересічення правої загальної сонної артерії та дрібних вен. Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_11 , з метою досягнення спільної з ОСОБА_7 мети щодо умисного вбивства, продовжив завдавати ОСОБА_13 ударів ножем в область тулубу.

ОСОБА_7 в свою чергу, побачив, як ОСОБА_11 завдає ОСОБА_13 ударів ножем, та діючи відповідно спільному злочинному плану, тримаючи у своїй руці мисливський ніж «Каюр», підскочив до ОСОБА_13 і з метою заподіяння її смерті, завдав декілька ударів ножем в область тулубу.

В результаті ОСОБА_7 та ОСОБА_11 спільними діями завдали ОСОБА_13 п`ятнадцять ножових поранень.

Продовжуючи реалізацію запланованого злочину, ОСОБА_7 піднявся на другий поверху будинку, де знаходилася ОСОБА_12 та діючи з особливою жорстокістю, усвідомлюючи, що своїми діями спричиняє потерпілій ОСОБА_12 особливих фізичних та психічних страждань, став завдавати останній ножем «Каюр» якомога більше болісних тілесних ушкоджень, в область голови та тулубу.

Всього ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_11 з метою умисного вбивства двох та більше осіб, з особливою жорстокістю завдав ОСОБА_12 двадцять три ножових поранень в область тулубу і голови, внаслідок яких вона померла.

Як зазначалося вище, колегія суддів першої інстанції ухвалою від 02 березня 2023 року, замінила засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі призначеного вироком Апеляційного суду Київської області від 26.12.2008 року за ст. 115 ч. 2 п.п. 1,4,12 КК України на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції замінюючи засудженому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 15 років, не врахував тяжкість вчиненого останнім злочину, який за класифікацією відноситься до умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчинене з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб, позбавивши життя двох осіб. Крім того суд належним чином не проаналізував обставини вчинення злочину, а саме надзвичайну легковажність, зухвалість та жорстокість, з якою засуджений ОСОБА_7 спланував та скоїв злочин щодо беззахисних потерпілих, його самонадійність на безкарність. Також під час судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 не проявляв каяття та натомість намагався уникнути кримінальної відповідальності шляхом дачі неправдивих та неповних свідчень про обставини злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з урахуванням в сукупності даних, які характеризують засудженого під час відбування ним довічного покарання та враховуючи всі обставини вчиненого злочину, за вчинення якого останній був засуджений, його ставлення до вчинених дій, покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років є надто м`яким та нічим не достатньо обґрунтованим, а тому ухвала суду першої інстанції про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою необхідно замінити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме меті покарання, визначеної ч.2 ст.50 КК України, сприятиме подальшому виправленню засудженого та буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2023 року, якою замінено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання начальника ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, задовольнити частково.

Замінити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Київської області від 26.12.2008 року за п.п. 1,4,12 ч. 2 ст. 115 КК України на покарання у виді позбавлення волі строком на 20 років.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4