В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2023 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 463/5891/22 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Пустомитівського району, смт. Щирець, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має двох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює фізичною-особою підприємцем, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2022 року інспектор патрульної поліції УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_6 , який згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, перебуваючи у форменому одязі, із табельною вогнепальною зброєю, та відповідно до затвердженого начальником УПП у Львівській області графіка здійснював патрулювання м.Львова.

Приблизно о 04:20 год., поблизу будинку № 22, що на пр. Свободи у м. Львові, ОСОБА_6 , помітивши порушення громадського порядку - бійку між невідомими громадянами, у відповідності до вимог статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», вживаючи заходи для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах та інших громадських місцях, припиняючи виявлене правопорушення підійшов до громадянина ОСОБА_4 , який діючи умисно, незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним, що перед ними перебуває працівник правоохоронного органу, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю працівнику поліції, умисно наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин привушно-жувальної ділянки, що відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Пояснив суду, що 13.02.2022 року близько 04 год., перебуваючи на пр. Свободи у м. Львові, на площі перед Оперним театром, побачив бійку між невідомими особами. З власної ініціативи він втрутився та почав її розбороняти, наносячи удари невідомим, які били іншого, також невідомого йому чоловіка. Коли невідомі почали розбігатися, хтось потягнув його за ліву нижню частину сорочки, і тому він з розвороту, не дивлячись хто це, вдарив кулаком невідомого в обличчя. Що це був працівник поліції він дізнався пізніше.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у інкримінованому йому злочині, винуватість ОСОБА_4 у визначеному судом у цьому вироку обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив наступне. 13.02.2022 року близько 04 год. під час патрулювання м. Львова на службовому автомобілі помітив бійку між невідомими особами, яка відбувалася на площі перед оперним театром. Відразу побіг до цих осіб, висловивши усно вимогу про припинення бійки. У відповідь на вимогу потерпілого один з учасників бійки, а саме ОСОБА_4 , як він дізнався пізніше, розвернувся та, дивлячись на нього, наніс удар кулаком правої руки йому в обличчя. Після чого він втратив рівновагу та впав. Під час несення служби ОСОБА_6 перебував в форменому одязі.

Відеозаписом із камери відеоспостереження, розміщеної на Львівському Національному Академічному театру опери та балету, записаним на компакт-диск. Згідно з яким ОСОБА_4 13.02.2022 року о 4:22:56 год., розвернувшись обличчям до потерпілого ОСОБА_6 , наніс останньому удар кулаком правої руки йому в обличчя, від чого потерпілий впав на землю. Також протоколом огляду цього відео-файлу від 18.02.2022 року.

Протоколом огляду відео-файлу, розміщеного на компакт-диску, з нагрудної камери поліцейського, від 05.03.2022 року та відеозаписом, розміщеним на компакт-диску, з нагрудної камери поліцейського. На якому зафіксовано перебування 13.02.2022 року близько о 04:20 год. на пр. Свободи у м. Львові ОСОБА_4 та інших осіб, а також потерпілого ОСОБА_6 , який був вдягнений у форму Національної поліції та поверх верхнього одягу наявна світловідбиваюча маніжка, з переду якої наявний напис великими літерами «ПОЛІЦІЯ». ОСОБА_6 знаходиться на землі, в положенні на колінах та тримається лівою рукою за голову, і повідомляє, що йому нанесено удар, показуючи рукою на ОСОБА_4 .

Консультаційним висновком спеціаліста лікаря стоматолога від 13.02.2022 року встановлено у ОСОБА_6 , оглянутого 13.02.2023 року о 06.40 год., діагноз S00.85 - наявна поверхнева травма інших частин голови, забій. Забій м`яких частин привушно-жувальної ділянки.

Консультаційним висновком спеціаліста лікаря нейрохірурга від 13.02.2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 , оглянутого 13.02.2023 року о 06.10 год., діагностовано забій м/тканин обличчя зліва.

Рапортом працівника патрульної поліції від 13.02.2022 року, відповідно до якого працівники поліції 13.02.2022 року по проспекту Свободи у м.Львові побачили бійку біля Оперного театру. Під час припинення бійки інспектору ОСОБА_6 було нанесено удар в голову ОСОБА_4 . Від удару ОСОБА_6 упав та в подальшому був госпіталізований.

Висновком судово-медичного експерта № 351 додатковий від 30.05.2022 року, згідно з яким, враховуючи діагнози лікаря нейрохірурга «забій м`яких тканин обличчя зліва» та лікаря стоматолога «поверхнева травма інших частин голови, забій. Забій м`яких частин привушно-жувальної ділянки», не можна виключити, що у ОСОБА_6 була травма лівої половини обличчя у вигляді забою м`яких тканин привушно-жувальної ділянки, яка утворилась при контакті вказаної ділянки із тупим предметом, могла виникнути 13.02.2022 року, можливо, внаслідок удару рукою та відноситься до легкого ступені тяжкості.

Висновком експерта № 608 додатковий від 18.07.2022 року, відповідно до якого, враховуючи діагнози лікаря нейрохірурга «забій м`яких тканин обличчя зліва» та лікаря стоматолога «поверхнева травма інших частин голови, забій. Забій м`яких частин привушно-жувальної ділянки», не можна виключити, що у ОСОБА_6 була травма лівої половини обличчя у вигляді забою м`яких тканин привушно-жувальної ділянки, яка утворилась при контакті вказаної ділянки із тупим предметом, могла виникнути 13.02.2022 року внаслідок удару кулаком у ліву половину обличчя, як було продемонстровано ОСОБА_6 на фото № 3,4 до «Фототаблиці» під час проведення слідчого експерименту 08.07.2022 року з ним.

Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 . Останній повідомив суду, що під час патрулювання м. Львова на службовому автомобілі 13.02.2022 року близько 04 год. побачив бійку між невідомими особами на пр. Свободи у м. Львові перед Оперним театром. Побіг до цих осіб розбороняти бійку. Побачив потерпілого ОСОБА_6 , який був одягнутий у форменний одяг. Зрозумів, що його хтось вдарив. Запитавши його, хто це зробив, потерпілий вказав на високого хлопця, в подальшому це виявився ОСОБА_4 . Момент нанесення удару не бачив. ОСОБА_6 був розгублений, тримався рукою за обличчя. ОСОБА_4 був затриманий. Перебував у збудженому стані та в стані алкогольного сп`яніння. Не давав одягнути кайданки. Був агресивний, не виконував законні вимоги поліцейських.

Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 . Пояснив суду, що бачив, як обвинувачений ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 . Потерпілий ОСОБА_6 був у форменному одязі з написом на світловідбиваючій жилетці «ПОЛІЦІЯ». Від удару ОСОБА_6 впав на землю. Удар було нанесено в обличчя.

Показаннями допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 . Остання повідомила суду, що 13.02.2022 року близько 04 год. перебувала на пр. Свободи у м. Львові. Бачила бійку та поліцейського, який лежав на землі. Однак, хто його вдарив вона не бачила.

Показаннями допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що побачила бійку з чоловіком ОСОБА_4 . Проте, хто вдарив його не бачила. Поліцейський ОСОБА_6 сидів на землі і вказав на її чоловіка, що це він вдарив його. Не чула, щоб хтось говорив «Поліція, зупиніться».

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що ОСОБА_4 намагався розборонити бійку. До ОСОБА_4 підбіг поліцейський. ОСОБА_4 розвернувся і вдарив потерпілого. Поліцейський не вказав, що він є поліцейським. Дізналася, що потерпілий є поліцейським, пізніше.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими, достовірними. Вони є вагомими, узгоджуються між собою. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі, об`єктивно та поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Щодо доводів сторони захисту про те, що консультаційний висновок спеціаліста лікаря нейрохірурга від 13.02.2022 року, висновок судово-медичного експерта № 351 додатковий від 30.05.2022 року, висновок експерта № 608 додатковий від 18.07.2022 року є недопустимими доказами, оскільки консультаційний висновок спеціаліста лікаря нейрохірурга від 13.02.2022 року не містить особистого підпису лікаря та не дає можливість встановити, чи дійсно лікар надавав такий консультативний висновок спеціаліста, а експертами даний консультаційний висновок спеціаліста був врахований при проведенні експертиз, суд зазначає наступне.

Відсутність на документі підпису лікаря, а наявність лише відтиску особистої печатки лікаря, не вказує про автоматичну недопустимість такого документу як доказу. Оскільки відсутність такого підпису не призвела та не могла призвести до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод ОСОБА_4 .

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.08.2022 у справі №№ 756/10060/17.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Виходячи з наведеного, суд може визнати дані консультаційного висновку спеціаліста лікаря нейрохірурга від 13.02.2022 року недопустимим доказом лише за умови, якщо відсутність підпису на даному висновку призвела до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України. У разі визнання даних консультаційного висновку спеціаліста лікаря нейрохірурга від 13.02.2022 року недопустимим доказом, у зв`язку з відсутністю підпису на даному висновку, суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося.

Це також узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к, згідно з якою, вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Відтак, відсутність підпису на вищевказаному висновку не доводить відсутність самого факту огляду потерпілого та встановлення у нього тілесних ушкоджень, наявність яких також підтверджуються оглядом іншого лікаря, що відображено в належним чином оформленому консультативному висновку спеціаліста лікаря стоматолога від 13.02.2022 року.

Твердження сторони захисту про визнання недопустимими висновків експерта № 351- додатковий від 30.05.2023 року та № 608- додатковий від 18.07.2022 року, є необґрунтованими. Так як висновки експертизи складено атестованими судово-медичними експертами, відповідно до вимог діючого КПК України, з попередженням про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Вказані висновки узгоджуються з іншими доказами у справі та дають достатні підстави вважати зазначені висновки об`єктивними, не спростованими іншими доказами.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили сам факт того, що поліцейського вдарили. При цьому свідок ОСОБА_11 бачила, як ОСОБА_4 вдарив поліцейського. Тобто показання цих свідків не спростовують доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Клопотання сторони захисту про визнання речового доказу DVD-R з вмістом відео файлу, записаного зовнішньою камерою відеоспостереження Львівського Національного академічного театру оперу та балету ім. Соломії Крушельницької, за адресою м.Львів, пр.Свободи, 28, недопустимим не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Досліджений у судовому засіданні відеозапис зафіксував перебування 13.02.2022 року близько 04 год. на площі перед Оперним театром по пр. Свободи у м. Львові осіб, один з яких високого зросту наніс удар правою рукою в обличчя іншій особі, що була вдягнута в світловідбиваючий жилет, і в сукупності з іншими дослідженими доказами, в тому числі і показаннями обвинуваченого, дозволяє стверджувати, що на відеозаписі зафіксована саме подія кримінального правопорушення за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 .

Об`єктивні дані з відео, оглянутих судом, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 розумів, що він б`є поліцейського. Поліцейський був у форменному одязі. Перед нанесенням удару потерпілому ОСОБА_6 , ОСОБА_4 повернувся до поліцейського, подивився на нього і у обвинуваченого, на думку суду, було достатньо часу переконатися, що обвинувачений наносить удар поліцейському.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні доведена повністю.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії, оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд враховує, що скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, є нетяжким злочином.

ОСОБА_4 позитивно характеризується, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є наявність на його утриманні двох малолітніх дітей.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового терміну, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідністю зі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді одного року обмеженняволі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

- DVD-R диск, 4,7 GB, з вмістом одного відео-файлу, на якому знаходиться відео із камери відеоспостереження, розміщеної на Львівському Національному Академічному театру опери та балету, залишити в матеріалах кримінального провадження;

- DVD-R диск, 4,7 GB, з вмістом одного відео-файлу, на якому знаходиться відео з нагрудної камери поліцейського, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1