Ухвала

Іменем України

26 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 748/2564/21

провадження № 51-5709 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області

від 15 травня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 серпня 2021 року за № 0000442, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами

на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5

на користь ОСОБА_6 27 072,17 грн матеріальної шкоди та 700 000 грн моральної шкоди, а всього 727 072,17 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат у провадженні, речових доказів, та скасовано арешт на автомобіль марки «АUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 серпня

2021 року.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката

ОСОБА_8 та прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду

- без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 31 липня

2021 року, керуючи автомобілем «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вул. Чернігівська в с. Мохнатин, Чернігівського району Чернігівської області,

у напрямку м. Чернігова, та близько 19:25 год, на заокругленні дороги вліво, неподалік господарства АДРЕСА_2 , у порушення вимог п. 2.3 «б», п. 12.1 Правил дорожнього руху України, проявила неуважність, неправильно оцінила дорожню обстановку, яка склалась,

не обрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впоралась з керуванням

та виїхала на праве узбіччя, де здійснила наїзд на бетонний блок, а в подальшому

у стіну житлового будинку господарства за вищевказаною адресою.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя

та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя

та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться

у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті, яка настала

ІНФОРМАЦІЯ_3 в КНП «Чернігівська обласна лікарня».

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить змінити оскаржені судові рішення щодо ОСОБА_5 , звільнивши її від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною семирічного віку

на підставі ст. 79 КК України.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суди під час призначення покарання засудженій ОСОБА_5 не в повній мірі врахували усі обставини, зокрема, що суд апеляційної інстанції, зважаючи на її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивну характеристику, дані досудової доповіді органу пробації, а також те, що вона вперше вчинила необережне кримінальне правопорушення, намагалася добровільно відшкодувати завдану шкоду, є особою молодого віку, інвалідом 3 групи, перебуває у стані вагітності, безпідставно

не застосував до неї положення ст. 79 КК України та не обґрунтував наведене,

як це передбачено вимогами процесуального закону.

Мотиви суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та кваліфікація її дій

за ч. 3 ст. 286 КК України у касаційному порядку не оскаржуються. Доводи касаційної скарги захисника стосуються лише суворості призначеного засудженій покарання.

Доводи захисника ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість,

а також про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною семирічного віку шляхом застосування до неї положень ст. 79 КК України,

колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною

у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого,

а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За змістом ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права. Не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_5 покарання і в касаційній скарзі захисника.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 , дотримуючись вищенаведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, яка раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є студенткою ВСП «ФКЕТ

НУ «Чернігівська політехніка», за місцем навчання характеризується посередньо,

а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин.

Урахувавши всю сукупність наведених обставин та даних про особу винної, серед яких й ті, про які йдеться у касаційній скарзі, зваживши на дані висновку органу пробації, позиції обох потерпілих, той факт, що обвинувачена також отримала травми внаслідок ДТП, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 мінімального покарання у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою захисника, доводи якої щодо суворості призначеного покарання є аналогічними доводам його касаційної скарги, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості при призначенні покарання.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 про можливість звільнення засудженої ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною семирічного віку, із застосуванням ст. 79 КК України, на що в тому числі вказував захисник у суді апеляційної інстанції, то вони є безпідставними.

Положеннями ч. 1 ст. 79 КК України передбачено, що у разі призначення покарання

у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно

з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами

і до досягнення дитиною семирічного віку.

Закон прямо не передбачає інших обмежень, крім зазначених у ч. 1 ст. 79 КК України, за наявності яких суд не може застосовувати звільнення від відбування покарання

з випробуванням до вказаних категорій жінок. Однак застосування цього виду звільнення від покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування вказаної норми права законодавець визначив відповідні підстави: формально-юридичні, що містяться безпосередньо у ст. 79 КК України, і оціночні (індивідуальні особливості конкретного кримінального провадження, характер дій винної особи, її спосіб життя тощо). Встановлення оціночних підстав є елементом реалізації дискреційних повноважень суду.

Як вбачається з аналізу зазначеної статті, законодавець розділяє поняття «вагітні жінки» та «жінки, які мають дітей віком до семи років» і пов`язує іспитовий строк

зі строком, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботиу зв`язку

з вагітністю, пологами і окремо до досягнення дитиною семирічного віку.

Вказаний строк визначається в кожному конкретному випадку індивідуально,

з урахуванням норм спеціального законодавства, зокрема положень ст. 179 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що тривалість відпустки у зв`язку

з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів).

Цією ж статтею передбачена, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Таким чином, при встановленні іспитового строку судом, тобто такого строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи, визначальним є момент народження дитини, який надає їй певний статус (вагітна жінка чи така, яка має дитину (дітей) віком до семи років) і наділяє її відповідними правомочностями.

З огляду на те, що захисник у своїй апеляційній скарзі ставив питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною семирічного віку (що потребує наявності у жінки дитини до семи років), про що йдеться і у його касаційній скарзі, а не на строк на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю (при тому, що, як вбачається з матеріалів провадження засуджена на момент постановлення рішення судом апеляційної інстанції була вагітною, як і на момент звернення адвоката до Верховного Суду

з касаційною скаргою), апеляційний суд правильно вказав, що клопотання захисника є передчасним, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були

б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення,

не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданого до неї судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника

слід відмовити.

З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області

від 15 травня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року щодо засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3