ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/46/24
Провадження №1-кс/477/64/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

12 січня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000030 від 10 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Галицинове Жовтневого району Миколаївської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2024 року старша слідча СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 (далі слідчий) за погодженням з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000030 за частиною першою статті 115 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000030 від 10 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

У цьому кримінальному провадженні 11 січня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за частиною першою статті 115 КК України, тобто у закінченому замаху на вбивство, а саме умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, які обґрунтовуються тим, що ОСОБА_7 : підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; може вжити заходи впливу на свідків, шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна з метою зміни ними показань на його користь, оскільки свідками є особи з кола товариських зв`язків підозрюваного; може вжити заходів щодо створення штучного алібі, шляхом підмови своїх знайомих до надання показань на його користь, тобто перешкоджати таким чином кримінальному провадженню; може вчинити інше кримінальне правопорушення через не достатньо міцні соціальні зв`язки; може знищити, сховати або спотворити речі.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримавла клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити, указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1,2,3,4,5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні просив вирішити клопотання прокурора на розсуд суду. Вказував, що не мав наміру вбивати потерпілого та шкодує щодо вчиненого.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що обмежений позицією свого підзахисного, однак зазначив, що прокурором не доведено існування всіх ризиків, які вказані в клопотанні слідчого.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000030 від 10 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що 10 січня 2024 року близько о 16:00 годині, ОСОБА_7 , знаходився в житловому будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 . В цей час, до нього в будинок зайшов місцевий мешканець ОСОБА_8 , між яким та ОСОБА_7 на підґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у останнього раптово виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 з мотиву, викликаному особистими стосунками з потерпілим.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 застосувавши силу наніс декілька ударів кулаком в область голови потерпілого, який від отриманих ударів впав на підлогу, втративши можливість чинити в подальшому опір нападнику.

Однак, ОСОБА_7 не припинив свої протиправні дії, а продовжив реалізацію свого злочинного умислу, залишив потерпілого в безпорадному стані на підлозі, вийшов до сусідньої кімнати, де взяв ніж, який він вважав достатнім знаряддям для реалізації свого злочинного умислу та умисного заподіяння смерті ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи вказаний ніж в правій руці, підійшов до потерпілого, який продовжував лежати на підлозі, та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх намірів і бажаючи їх настання, розуміючи наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_8 , утримуючи у правій руці ніж умисно наніс ним потерпілому один удар в область грудної клітини зліва, де розташований життєво-важливий орган серце, спричинивши проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням аорти лівої легені, внутрішньої плевральної кровотечі, внаслідок яких настала смерть потерпілого на місці події.

Після вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 жодних дій по збереженню життя ОСОБА_8 не вчиняв, бажаючи настання наслідків у вигляді смерті останнього.

11 січня 2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку статті 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру за частиною першою статті 115 КК України, тобто у закінченому замаху на вбивство, а саме умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

При цьому, слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема:

протоколом огляду місця події від 10 січня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено труп ОСОБА_8 з ознаками насильницької смерті у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва;

лікарським свідоцтвом про смерть від 11 січня 2024 року №110, згідно якого причина смерті ОСОБА_9 настала в наслідок проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням аорти лівої легені, внутрішньої плевральної кровотечі;

протоколом допиту свідка ОСОБА_10 .

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Разом з тим, необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

Щодо ризиків кримінального провадження то слідчий у поданому клопотанні зазначає про ризик переховування, ризик знищення, спотворення будь-якої із речей чи документів, ризик незаконного впливу на свідків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Слідчим у поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Слідчий суддя також визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду та незаконно впливати на свідків.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, передбаченого санкцією частини першої статті 115 КК України, а також характер інкримінованого підозрюваному злочину. Інформації про те, що соціальні зв`язки підозрюваного є настільки міцними, що б утримували його в належній процесуальній поведінці, слідчому судді не надано.

Також, слідчим та прокурором доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки, ОСОБА_7 тривалий час проживає в с.Галицинове Миколаївського району Миколаївської області, інкримінований йому злочин вчинив за місцем проживання, безпосередньо знає свідка ОСОБА_10 . Крім цього, як вбачається з його показань, наданих в судовому засіданні, саме через поведінку ОСОБА_10 у нього виник конфлікт з потерпілим. Тому, на думку слідчого судді, підозрюваний може вплинути на свідка з метою зміни показань, або надання показань, що виправдовують його.

У свою чергу, слідчий суддя вважає необґрунтованими ризики, що передбачені пунктами 2, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, зокрема ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризики перешкоджання кримінальному правопорушенню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, вказані ризики, взагалі не підтверджені органом досудового розслідування жодним належним та допустимим доказом.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим проведено огляд місця події, під час якого виявлено та вилучено знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, а також інші речі, в тому числі, що містять на собі сліди злочину, які слідчий вважав необхідними для підтвердження протиправної діяльності підозрюваного.

Ризик перешкоджання кримінальному правопорушенню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення є виключно суб`єктивною думкою слідчого та прокурора, оскільки ОСОБА_7 за зібраними доказами щодо його особи, судимостей не має, опору щодо затримання не вчиняв, надав первинні показання.

Слідчий суддя вважає, що будь-які твердження про можливість настання тих чи інших ризиків без надання вагомого і достатнього підтвердження цього, суперечить засадам кримінального провадження та не може братися до уваги.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідка.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом «с» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

З врахуванням обставин кримінального провадження та долучених до матеріалів клопотання доказів, в тому числі документів, які свідчать про проведення першочергових необхідних слідчих дій, суд вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила даний злочин.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які встановлені в судовому засіданні, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим заперечення сторони захисту слідчий суддя відхиляє.

Зокрема, слідчим суддею враховується те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, остання може бути виправдана судом, у тому числі, з урахуванням положень Конституції України.

Частиною восьмою пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, установлено, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Згідно пункту 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Адам`як проти Польщі» (Adamiak v. Poland), 20758/03, 19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як убачається з позиції Європейського Суду з прав людини, висловленої в низці рішень, у тому числі в справах «В. проти Швейцарії» (W v. Switzerland), 14379/88 від 26 січня 1993 року, «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic), 31315/96 від 25 квітня 2000 року, «Луценко проти України», 6492/11 від 03 липня 2012 року, ймовірність переховування не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі. Загроза втечі не випливає з простої можливості для підозрюваного чи обвинуваченого перетнути кордон держави. При цьому слід враховувати й інші обставини, зокрема, характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, та його міжнародні контакти. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги, поряд з іншими обставинами, той факт, що особа уже ухилялася від правоохоронних органів; чи була можливість у обвинуваченого у зв`язку із здійсненням щодо нього процесуальних дій, із змісту яких він міг зрозуміти, що стосовно нього було розпочате кримінальне переслідування, втекти раніше.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 , тяжкістю покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею/судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, запобіжний захід у виді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 , спричинено загибель людини, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України слідчий суддя уважає за можливе не визначати розмір застави.

Слідчим суддею також установлено, що підозрюваний ОСОБА_7 не є особою, відносно якої, в силу частини другої статті 183 КПК України, не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє з 12 січня 2024 року до 10 березня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській областіпісля її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_11

Повний текст ухвали оголошено

12 січня 2024 року о 16 годині 00 хвилин.