ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 611/181/23
Провадження № 11кп/818/225/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 21 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000725 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Червона Поляна Барвінківського району Харківської області, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2023 року засуджено ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 2868 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів: вибухову речовину метальної дії нітроцелюлозний (бездимний) порох у сейф-пакетах: НПУ АВ 3009527, НПУ АВ 039954, які знаходяться на зберіганні у приміщення відділення № 2 слідчого відділу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, ухвалено після набрання вироком законної сили знищити.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він на початку квітня 2022 року у денний час, на покинутих позиціях ЗС України поряд з с. Червона Поляна Барвінківської МТГ Ізюмського району Харківської області знайшов вибухову речовину - артилерійський порох, яку переніс до свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому незаконно зберігав.

08 травня 2023 року в період з 08:47 год. до 09:43 год. в ході проведеного співробітниками поліції обшуку території зазначеного домоволодіння було виявлено та вилучено 6320 грам вибухової речовини метальної дії нітроцелюлозного (бездимного) одноосновного та трьохосновного пороху; 2801 грам вибухової речовини метальної дії нітроцелюлозного (бездимного) одноосновного пороху. Загальна вага вибухової речовини метальної дії - нітроцелюлозного (бездимного) пороху складає 9 121 грам, який ОСОБА_6 незаконно придбав, носив (перемістив) та зберігав за місцем свого проживання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо доведеності обвинувачення та винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію, вважає вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2023 року незаконним і необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК України, і як наслідок невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, а також істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме ст.100 КПК України. Просить даний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.1 ст.263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі п.3 ч.9 ст.100 КПК України речові докази вибухову речовину метальної дії нітроцелюлозний (бездимний) порох, що знаходиться у сейф-пакетах: НПУ АВ 3009527, НПУ АВ 039954, які знаходяться на зберіганні у приміщенні відділення № 2 слідчого відділу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, передати у розпорядження ЗС України.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що судом першої інстанції належним чином не враховано особу винного, конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки правопорушення, а також характеристику особи обвинуваченого. Зокрема, не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_6 зберігав понад 9 кг артилерійського пороху, ніде не працює.

Також зазначає, що артилерійський порох в умовах ведення бойових дій є затребуваним для постачання до збройних сил, у зв`язку з чим його доцільно передати для потреб ЗСУ, а не знищувати.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Обвинувачений в судовому засіданні вважав необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи обвинуваченого, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та звільнення від відбування покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання. визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням засудженого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, то вони не можуть вважатися обґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який не судимий, вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем мешкання, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому покарання за ч.1 ст.263 КК України у межах санкції вказаної норми, з чим фактично погодилася сторона обвинувачення.

Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та сприяння слідству, а також приймаючи до уваги висновок органу пробації, з якого убачається, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, з наведенням у вироку відповідного мотивування цього рішення.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, цілком відповідає вимогам та цілям, передбаченим ст.50, 65 КК України, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для мети покарання, тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання та необхідність ухвалення нового вироку не є слушними.

Апеляційна скарга прокурора в цій частині не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків щодо правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції вирішено долю речових доказів без врахування того, що вибухова речовина метальної дії нітроцелюлозний (бездимний) порох може бути використана під час оборони держави від військової агресії РФ, апеляційним судом встановлено наступне.

У вироку суд вирішив після набрання вироком законної сили визнану під час досудового розслідування в якості речових доказів вибухову речовину метальної дії нітроцелюлозний (бездимний) порох знищити.

Так, згідно з ч.9 ст.100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до п.3 ч.9 ст. 100 КПК України, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням введення на теперішній час на території України військового стану, знищення вилученого артилерійського пороху є цілком недоцільним і необґрунтованим та таким, що не відповідає вищезазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність та умовам сьогодення, у зв`язку з чим доводи прокурора в апеляційній скарзі про це є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вирок в цій частині відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК України підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення долі речових доказів змінити.

На підставі п.3 ч.9 ст.100 КПК України вибухову речовину метальної дії нітроцелюлозний (бездимний) порох у сейф-пакетах: НПУ АВ 3009527, НПУ АВ 039954, які знаходяться на зберіганні у приміщенні відділення № 2 слідчого відділу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, передати у розпорядження Збройних Сил України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3