Справа № 638/395/24
Провадження № 1-кс/638/194/24
УХВАЛА

Іменем України

09 січня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 03.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, про арешт майна,

встановив:

Прокурор Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням, в якому простить накласти арешт, шляхом позбавлення права на розпорядження та користування, на предмети зовні схожі на патрони калібру 5,45х39 АК, в кількості 19 шт., зеленого кольору з червоним ободом на кулі з маркуванням на денці «7х87», які поміщено до сейф-пакета PSP 1250197, виявлені та вилучені 03.01.2024 в період часу з 17 години 31 хвилин до 17 години 49 хвилин в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , які на теперішній час зберігаються в Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Ізюм, площа Садова, 18/75.

Клопотання обґрунтовано тим, що 03.01.2024 до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від т.в.о.старости Студенокського старостинського округу Оскільської сільської ради ОСОБА_4 про те, що в нічний час з 02.01.2024 на 03.01.2024 невідомі особи здійснили обстріл адміністративної будівлі сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 , з невідомого типу озброєння.

Відомості за вказаним фактом у відповідності до вимог КПК України СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 03.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_5 , 2 січня 2024 року приблизно о 18 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, який був обурений поведінкою старости Студенокського старостату Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області виник умисел на грубе порушення громадського порядку шляхом використання малозначного приводу, із хуліганських мотивів, тобто із прагненням протиставити себе суспільству, показати зневагу та виявити свою грубу силу.

2 січня 2024 року приблизно о 18 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій противоправний злочинний умисел, спрямований на хуліганські дії, взяв на території свого домоволодіння автомат, розуміючи що вказаний предмет є вогнепальною зброєю, та попрямував в бік адміністративної будівлі Студенокського старостату Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, розташованої за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Студенок, пров. Шкільний, 2.

Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з особливою зухвалістю, тримаючи у правій руці автомат підійшов до адміністративної будівлі та маючи умисел направлений на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, відчуваючи безкарність своїх дій, демонстративно ігноруючи існуючи в суспільстві загальновизнані правила поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян, маючи на меті показати свою винятковість, зневажливе ставлення до оточуючих, їх людської гідності, суспільства, розуміючи, що постріли призведуть до порушення побуту, спокійного відпочинку мешканців с. Студенок Ізюмського району Харківської області здійснив в хаотичному порядку не менше тридцяти пострілів по фасаду адміністративної будівлі, в зв`язку з чим своїми умисними діями пошкодив вікна, вхідні двері і фасад адміністративної будівлі Студенокського старостату Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, розташованої за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Студенок, пров. Шкільний, 2 та створив реальну загрозу для життя та здоров`я мешканців села Студенок Ізюмського району Харківської області.

03.01.2024 в період часу з 17 години 31 хвилин до 17 години 49 хвилин слідчим відділення № 1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області предмети зовні схожі на патрони калібру 5,45х39 АК, в кількості 19 шт., зеленого кольору з червоним ободом на кулі з маркуванням на денці «7х87», які поміщено до сейф-пакета PSP 1250197.

Прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту тим, що вилучені в ході огляду місця події від 03.01.2024 предмети можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, вказала, що метою накладення арешту на вищевказані предмети є запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

У зв`язку з чим, просить клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР від 03.01.2024, протоколом огляду місця події від 03.01.2024, постановою про визнання речовим доказом, рапортом.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи те, що предмети, на які слідчий просить накласти арешт, були використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт арешт, шляхом позбавлення права на розпорядження та користування, на предмети зовні схожі на патрони калібру 5,45х39 АК, в кількості 19 шт., зеленого кольору з червоним ободом на кулі з маркуванням на денці «7х87», які поміщено до сейф-пакета PSP 1250197, виявлені та вилучені 03.01.2024 в період часу з 17 години 31 хвилин до 17 години 49 хвилин в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , які на теперішній час зберігаються в Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Ізюм, площа Садова, 18/75.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1