Номер провадження: 11-кп/813/2201/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 05.09.2023, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду к/п №0000394 від 13.06.2022 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької обл., громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.11.2023 включно, із можливістю внесення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 05.09.2023 в підготовчому судовому засіданні під час розгляду к/п №0000394 від 13.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 04.11.2023 включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із залишенням без змін раніше визначеного розміру застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 161 040 грн.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що прокурором було доведено існування на теперішній час ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачена може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків в зазначеному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою (позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна), остання не працевлаштована.

Окрім того, суд 1-ої інстанції врахувавши обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема особу обвинуваченої, її вік, економічно-соціальне становище, сімейний стан, вважав, що раніше визначений розмір застави необхідно залишити без змін.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що в порушення вимог КПК України прокурором не було завчасно вручена копія клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , а самій обвинуваченій копія зазначеного клопотання була вручена безпосередньо перед судовим засіданням, що позбавило сторону захисту надати наявні матеріали, які спростовують зазначені прокурором ризики;

- суд 1-ої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення злочину, саме ОСОБА_7 ;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що прокурором не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 т. 177 КПК України, натомість ОСОБА_7 раніше не судима, має цивільного чоловіка, працює продавцем магазину «Хоз товар 3», має постійне місце проживання у м. Одесі, позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що цивільний чоловік обвинуваченої ОСОБА_8 потребує постійного догляду та допомоги, оскільки має захворювання: виразкова хвороба шлунку, перфоративна виразка шлунку, а також те, що ОСОБА_7 має захворювання, а саме гиперплазія ендометрія, поліп ендометрія.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_9 не з`явилась, водночас надала до суду заяву, в якій просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника та апеляційний розгляд провести за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000394 від 13.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Враховуючи вище зазначене, апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку доводам сторони захисту щодо не завчасного вручення стороні захисту та обвинуваченій копії клопотання прокурора.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

З апеляційної скарги, матеріалів кримінального провадження, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що триває судовий розгляду к/п №0000394 від 13.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та остаточно рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає передчасними посилання сторони захисту щодо відсутності в матеріалах справи доказів вчинення злочину саме ОСОБА_7 .

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який пов`язаний із незаконним обігом наркотичних речовин, його характеру та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою (позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченої від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, зважаючи на те, що свідки на теперішній час безпосередньо судом ще не допитані, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої не прийнято, існують ризики того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Також, в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик можливого вчинення ОСОБА_7 , іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що остання офіційно не працевлаштована, тобто в неї відсутні легальні джерела доходів.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 пов`язаний із незаконним обігом наркотиків, які в свою чергу мають негативний вплив на осіб, які вживають зазначені наркотичні засоби, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки, які можуть статись із особами, які вживають такі засоби.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_7 є раніше не судимою, має постійне місця проживання у м. Одесі, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованого їй злочину, а також не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

Окрім того, колегія суддів критично відноситься до тверджень захисника ОСОБА_6 щодо офіційного працевлаштування обвинувачення, оскільки з наданої фото копії трудової книжки вбачається, що в останній раз обвинувачена ОСОБА_10 була офіційно працевлаштована у період з 01.07.2019 по 16.07.2021.

Разом із тим, колегія суддів приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має захворювання, проте зауважує на тому, що надана стороною захисту довідка датована 22.05.2020, при цьому будь-яких відомостей, що обвинувачена зверталась до керівництва слідчого ізолятора зі скаргами на здоров`я, а також інших будь-яких доказів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченої та вказували на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, виключають можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 05.09.2023, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.11.2023 включно, із можливістю внесення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4