Номер провадження: 11-сс/813/1925/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

користувача майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.11.2023 про арешт майна у к/п № 0001419, внесеному до ЄРДР 06.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 0001419, внесеного до ЄРДР 06.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та було накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на автомобіль «Nissan Leaf», р/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, червоного кольору, vin НОМЕР_2 , згідно свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 видане ТСЦ 5141 від 09.01.2019 належить ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на правий туфель невстановленого пішохода чоловічої статі, віком близько 40-50 років.

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя вказувала на те, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт відповідає критеріям речових доказів, оскільки містять на собі сліди вчиненого злочину, окрім того, накладення арешту є необхідним для проведення експертизи.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржуване рішення слідчого судді є необґрунтованим з таких підстав:

- слідчий суддя всупереч вимог ст. 172 КПК України не перевірив точний час подання клопотання про арешт майна, яке було подано з порушенням передбаченого КПК України строку;

- слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна з порушенням строку, передбаченого ст. 172 КПК України;

- у межах вказаного кримінального провадження жодній особі не було повідомлено про підозру;

- ОСОБА_7 використовує зазначений автомобіль для роботи у таксі, що було основним джерелом доходу для його сім`ї. Окрім того, автомобіль був оглянутий експертом, відповідно, всі слідчі дії з автомобілем були вже проведені. Водночас, санкція ст. 286 КК України не передбачає покарання у виді конфіскації майна, що свідчить відсутність підстав для накладення арешту на автомобіль.

Враховуючи викладені обставини, представник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15.11.2023 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 , в частині накладення арешту на автомобіль.

У судовому засіданні апеляційного суду користувач майна та його представник підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, СУ ГУНП проводиться досудове розслідування у к/п 0001419 від 06.11.2023 за фактом того, що 05.11.2023 приблизно о 20 год. 45 хв. в м. Одесі водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Nissan Leaf», р/н НОМЕР_1 рухався по вул. Люстдорфська дорога з боку вул. Комарова у напрямку вул. Китобійної та на регульованому пішохідному переході регульованого перехрестя вул. Люстдорфська дор. - Д. Донського скоїв наїзд на невстановленого пішохода чоловічої статі віком близько 40-50 років, який перетинав проїзну частину зліва направо за ходом руху автомобіля.

Підставою для арешту майна прокурор визначив необхідність запобігання приховування, пошкодження, знищення чи відчуження автомобіля.

Приписами ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Апеляційний суд враховує, що постановою ст. слідчого СУ ГУНП ОСОБА_10 автомобіль «Nissan Leaf», р/н НОМЕР_1 був визнаний речовим доказом.

На переконання апеляційного суду, автомобіль «Nissan Leaf», р/н НОМЕР_1 відповідає критеріям речових доказів, які визначені у ст. 98 КПК України, оскільки є знаряддям імовірно вчиненого злочину.

Що стосується посилання апелянта відносно того, що у межах вказаного провадження жодній особі не повідомлено про підозру, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Перевіряючи доводи представника користувача майна відносно того, що слідчий суддя всупереч вимог ст. 172 КПК України не перевірив точний час подання клопотання про арешт майна, яке було подано з порушенням передбаченого КПК України строку, апеляційний суд зауважує таке.

Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, автомобіль був тимчасово вилучений 05.11.2023, із клопотанням про арешт майна прокурор, на виконання вимог ст. 171 КПК України звернувся до слідчого судді 06.11.2023.

Апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_7 використовує зазначений автомобіль для роботи у таксі, що було основним джерелом доходу для його сім`ї, в той же час зауважує, що накладення арешту на автомобіль є необхідним для встановлення слідів та механізму наїзду автомобіля на пішохода та для встановлення технічного стану автомобіля, що можливо встановити шляхом проведення експертиз, які призначені постановою ст. слідчого ОСОБА_11 .

Надаючи оцінку доводам апелянта відносно того, що слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна з порушенням строку, передбаченого ст. 172 КПК України, апеляційний суд приймає їх до уваги, в той же час зауважує, що з урахуванням існуючих реальних складних умов здійснення правосуддя під час дії воєнного стану на території України, в тому числі і з огляду на недостатню штатну укомплектованість судів вказане порушення не є істотним та не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на дному етапі досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана є обґрунтованим.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Разом з тим, апеляційний суд роз`яснює, що після проведення всіх необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні користувач автомобіля має право звернутися до слідчого судді в порядку ч. 2 ст.174 КПК України з клопотанням про скасування арешту на автомобіль.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.11.2023 про арешт майна, а саме автомобіля «Nissan Leaf», р/н НОМЕР_1 та правого туфля невстановленого пішохода чоловічої статі, віком близько 40-50 років в к/п № 0001419, внесеному до ЄРДР 06.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4