КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5465/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

17 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2023,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2023 клопотання прокурора - задоволено та продовжено щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.12.2023 включно та ухвалено утримувати його в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначено строк дії ухвали - до 08.12.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що на даний час ОСОБА_6 висунута обґрунтована підозра (обвинувачення) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України. Також на даний час є достатньо підстав вважати, що обвинувачений зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), і на це вказують такі обставини, як характер протиправних дій, в яких він обвинувачується; мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину; тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даних кримінальних правопорушеннях, які є особливо тяжкими та тяжкими злочинами. Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи його попередню поведінку, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Також суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, те, що він не працює, одружений, має неповнолітніх дітей, раніше не судимий. При цьому, дані про особу обвинуваченого, сталість його соціальних зв`язків, наявність місця реєстрації та проживання, родини, з урахуванням фактичних обставин справи, не переважають існуючих ризиків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2023 та ухвалити нову ухвалу, обравши ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або застосувати до нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, в судовому засіданні прокурором не були обґрунтовані та доведені.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, апелянт зазначає, що посилання прокурора на те, що на даний час в Київському районному суді міста Харкова перебуває на розгляді обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 та інших осіб у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 294 КК України, де в останнього відсутній будь-який запобіжний захід і це може бути підставою вважати, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, то апелянт вважає, що навпаки, той факт, що незважаючи на відсутність будь-якого запобіжного заходу та на бойові дії і постійні обстріли на території м. Харкова і Харківської області, ОСОБА_6 , маючи можливість та законні підстави залишити місце свого постійного проживання, нікуди не виїхав, знаходився за своєю адресою проживання та не намагався сховатися від правоохоронних органів та суду. Наявність обвинувального акту у суді не дає підстави вважати ОСОБА_6 винним у будь-яких злочинах.

Крім того, апелянт вказує, що твердження сторони обвинувачення про намір ОСОБА_6 виїхати за межі України є голослівними та нічим не підтвердженими. Єдиним доказом наміру ОСОБА_6 виїхати за кордон є рапорт головного оперуповноваженого ДКР НП України ОСОБА_8 від 28.09.2022, в якому зазначено, що доказом наміру ОСОБА_6 сховатися від кримінальної відповідальності є те що він не мешкає за місцем реєстрації, відвідує органи виконавчої служби та банківські установи щодо дострокового погашення заборгованості та виплати аліментів на дитину від попереднього шлюбу. А також те, що він планує виїхати за кордон під приводом супроводження хворих батьків дружини - ОСОБА_9 , з якою одружився 09.09.2022. Апелянт вважає, що дані обґрунтування наміру сховатися від слідства не тільки не обґрунтованими, а в реаліях нашого часу навіть цинічними.

Апелянт зазначає, що дійсно ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і дійсно, останній час перед затриманням він не проживав за місцем реєстрації. Але, АДРЕСА_2 . Після збройного нападу РФ на Україну ця назва стала відома практично у всьому світі як символ варварства і безжального знищення невинних людей російськими військами. Із самого початку війни і практично до останнього часу цей район обстрілювався в режимі практично 24/7, пошкоджена більша частина будинків. Але, на думку працівника карного розшуку людина, замість того, щоб рятувати своє життя, повинна вперто перебувати під обстрілами, щоб не дай боже ніхто не подумав, що вона хоче втекти.

Також апелянт вказує щодо інформації про погашення заборгованості та виплати аліментів на дитину, то це обов?язок любого нормального чоловіка, якому небайдужі його діти і дуже дивно, що цей факт розглядається правоохоронними органами як обтяжливі обставини. Що стосується твердження, що ОСОБА_6 навмисно одружився з ОСОБА_9 09.09.2022, щоб супроводжувати її батьків за кордон, то слід зазначити, що з ОСОБА_9 вони проживали в цивільному шлюбі вже близько 9-ти років і нічого поганого в тому, що люди вирішили узаконити свої відносини бути не може. При цьому припущення щодо виїзду за кордон для супроводу хворих батьків дружини повністю спростовуються смс-перепискою дружини підозрюваного - ОСОБА_9 з громадянином Німеччини від 16.09.2022, де вона чітко вказує, що бажає виїхати з України в Німеччину у складі своєї родини в кількості 4-х осіб, а саме: вона, її син та її батьки. Про намір виїхати за межі України її чоловіка ОСОБА_6 взагалі не йде мова.

Щодо ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, апелянт зазначає, що сторона обвинувачення не надала жодного підтвердження, що ОСОБА_6 взагалі має відношення до придбання та використання для скоєння злочину мотоцикла YAMAHA Tenere XTI 200 Z 2015 1200 та автомобіля AUDI A4 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , а також ряд мобільних терміналів. Окрім того, сам злочин з використанням транспортних засобів був скоєний 06.11.2019 року, тобто фактично чотири роки назад. Це більш ніж достатній час для знищення знаряддя злочину, тому, якщо б підозрюваний, або інші зацікавлені особи мали б намір знищити речові докази, то вони б вже давно це зробили.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, апелянт вказує, що ані потерпілий, ані жоден із свідків не вказують на ОСОБА_6 як на учасника злочину, жодна особа його не впізнає. Тому взагалі не зрозуміло для чого йому впливати на осіб, які його ні в чому не звинувачують. Теж саме стосується висновків експертів, жоден висновок не вказує на причетність ОСОБА_6 до скоєння інкримінованого йому злочину. Крім того, на протязі практично трьох років з часу скоєння злочину, ані на свідків, ані на потерпілого ніхто ніякий тиск не здійснював.

Щодо посилання стороною обвинувачення на те, що у Київському районному суді м. Харкова, перебуває на розгляді обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 та інших осіб у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 294 КК України, і це може свідчити про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то апелянт зазначає, що так дійсно, обвинувальний акт був направлений до суду в червні 2021 року, але відповідно до змісту даного обвинувального акту ОСОБА_6 інкримінується злочин, скоєний за декілька років до злочину, який є предметом розслідування кримінального провадження, де ОСОБА_6 обрано оскаржуваний запобіжний захід. Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, був скоєний 06.11.2019. Жодних відомостей, що ОСОБА_6 після цього часу були скоєні якісь правопорушення відсутні. Відомості про повторний напад на потерпілого ОСОБА_10 відсутні.

Апелянт вказує, що обгрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи обвинуваченого, не надав фактичних даних, котрі із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.11.2019 за № 0001217 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2023 клопотання прокурора - задоволено та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.12.2023 включно.

.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції прирозгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які в тому числі характеризується підвищеною суспільною небезпекою проти життя та здоров`я особи, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які у випадку доведеності винуватості загрожуєпокарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків та попередню поведінку, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики наявні і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що у Київському районному суді міста Харкова знаходиться на даний час обвинувальний акту по обвинуваченню ОСОБА_6 та інших осіб у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 294 КК України, де у її підзахисного відсутній будь-який запобіжний захід, що свідчить про належну поведінку ОСОБА_6 , оскільки останній маючи можливості залишити місце свого постійного проживання, нікуди не виїхав, знаходився за своєю адресою проживання та не намагався сховатися від правоохоронних органів та суду, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зазначені захисником обставини не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному випадку та не є беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

До того ж посилання захисника на те, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, у зазначеному обвинувальному акті, був скоєний 06.11.2019, тобто до подій у даному провадженні, як на підставу відсутності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність іншого обвинувального акту, характеризує особу обвинуваченого, та навпаки вказує на попередню його поведінку, яка дає достатні підстави вважати, що існує ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального провадження.

Посилання захисника на місце реєстрації ОСОБА_6 у м. Харкові у районі «Салтівки», де її підзахисний не мав можливості проживати перед затриманням, погашення ним заборгованості та виплат аліментів на дитину, одруження та відсутність у останнього наміру виїхати за межі України, в тому числі з дружиною до Німеччини, жодним чином не спростовують встановлених судом першої інстанції ризиків, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, у даному провадженні, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів. При цьому посилання захисника на відсутність ризику впливу обвинуваченого на експерта та потерпілого, колегія суддів до уваги не бере, оскільки ризик впливу на зазначених осіб судом першої інстанції встановлений не був.

З цих же підстав, колегія суддів не бере до уваги і посилання захисника на відсутність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки такого ризику не було встановлено судом першої інстанції.

Посилання захисника на фактичні обставини кримінального провадження, показання свідків, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки це є предметом судового розгляду суду першої інстанції та наступної їх оцінки, яку суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

Отже, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, як про це зазначає захисник, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2023, якою клопотання прокурора - задоволено та продовжено стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.12.2023 включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4