справа № 615/1189/23
провадження № 1-кп/631/137/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

з боку сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2023 року під № 0000070, щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища міського типу Пісочин Харківського району Харківської області, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої,

яка працює головним державним інспектором Центрального відділу

по роботі з податковим боргом управління по роботі

з податковим боргом ГУ ДПС України, раніше не судимої,

має на утриманні двох неповнолітніх дітей:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

зареєстрована за адресом:

АДРЕСА_1 ;

та фактично мешкає як внутрішньо перемішена особа за адресою:

АДРЕСА_2 ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

20 березня 2023 року о 18 годині 20 хвилин, більш точний час як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_3 , яка обіймає посаду головного державного інспектора Центрального відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС України, тобто є службовою особою правоохоронного органу, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 ,- запропонувала неправомірну вигоду в розмірі 10000,00 гривень інспектору СРПП ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 та поліцейському СРПП ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 за не складання відносно ОСОБА_10 матеріалів про вчинення адміністративних правопорушень та не притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

В подальшому ОСОБА_3 , перебуваючи за вказаною адресою, цього ж дня о 18 годині 32 хвилини надала неправомірну вигоду в розмірі 10000,00 гривень інспектору СРПП ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 за не складання постанови про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також поліцейському СРПП ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 за не складання протоколу про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе визнала повністю й пояснила, що дійсно 20 березня 2023 року захворіла її неповнолітня дитина та, оскільки вона перебувала на робочому місці, попрохала батька придбати у аптеці ліки. Про те, що той вживав алкоголь за деякий незначний час до цього, їй не було відомо. Коли приблизно о 18 годині 20 хвилин вона приїхала до дому за адресою: АДРЕСА_2 ,- то побачила поліціантів, які затримали батька та намагались скласти відповідні протокол та постанову щодо вчинених ним адміністративних проступків. Почуваючи себе винною, вона дійсно запропонувала неправомірну вигоду в розмірі 10000,00 гривень цим поліціантам, які працюють у ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області за не складання відносно її батька - ОСОБА_10 відповідних матеріалів про вчинення адміністративних правопорушень та не притягнення його до адміністративної відповідальності, а потім десь о 18 годині 32 хвилини безпосередньою передала їм ці гроші, після чого була задокументована у вчиненому злочині. Вказала, що повністю розуміє протиправність своїх дій. Зазначила, що інших злочинів та проступків не вчиняла, у тому, що сталося, щиро розкаялася. Звернула увагу суду на те, що від її дій ніяких тяжких наслідків не настало, будь-якої шкоди державним інтересам та/або фізичним та юридичним особам не завдано, матеріальної шкоди не заподіяно.

Оцінюючи показання ОСОБА_3 , суд визнає їх послідовними, логічними, правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і доволі повно відображають фактичні обставини справи, пояснюють мотиви вчиненого, а також не викликають сумнівів щодо правильності розуміння нею змісту обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції у цьому.

Крім того, підстав для сомообмови судом не виявлено.

Відтак, у зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого нею діяння, підтвердженням нею їх фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд, за згодою учасників судового провадження, а також визнавши покази обвинуваченої послідовними, логічними, а також такими, що не викликають сумнівів щодо правильності розуміння нею змісту обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції у цьому, ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченої, документами, що характеризують її особу, а також тими, що впливають на доведеність обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Так, з копії паспорта громадянина України (серії НОМЕР_1 ), виданого 14.07.2015 року Харківським РВ ДМСУ в Харківській області, вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в селище міського типу Пісочин Харківського району Харківської області, з 29.08.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , 1986 року народження, та має реєстрацію за адресом: АДРЕСА_1 (а. с. 38 40, 72 - 73).

Довідкою № 49-26052023/63210, виданою станом на 26.05.2023 року, підтверджено, що ОСК ГУНП в Харківській області та ОСК МВС України не має відомостей про судимість та притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності (а. с. 83 зворот).

З відомостей, наданих виконувачем обов`язків начальника Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області ОСОБА_12 24.03.2023 року, вбачається, що обвинувачена працює на посаді головного державного інспектора Центрального відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС України з 21.02.2023 року відповідно до наказу № 258-о від 20.02.2023 року «Про призначення ОСОБА_13 » (а. с. 74, 75 - 76).

Як зазначено у службовій характеристиці, виданій 22.03.2023 року, ОСОБА_3 має значний практичний досвід роботи в податковій службі, зарекомендувала себе висококваліфікованим, відповідальним та грамотним спеціалістом, дисциплінована, вимоглива, швидко орієнтується у складних ситуаціях. У колективі користується повагою. За час роботи порушень трудової та виконавської дисципліни не допускала, дисциплінарних стягнень не мала (а. с. 80, 101).

Згідно з характеристикою, наданою за місцем мешкання обвинуваченої, вона за час проживання за адресом: АДРЕСА_1 ,- не мала з боку сусідів скарг, компрометуючі матеріали на неї також відсутні (а. с. 85, 98).

З характеристики, наданої за місцем мешкання ОСОБА_3 , вона за час проживання за адресом: АДРЕСА_3 ,- убачається, що вона зарекомендувала себе з позитивного боку, громадський порядок не порушувала, скарг на неї не надходило(а. с. 99).

Як убачається з довідки-характеристики, наданої на обвинувачену за час її проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,- вона мешкає за цим адресом як внутрішньо переміщена особа з 16.04.2022 року, завжди готова прийти на допомогу сусідам, приємна у спілкування, її поважають в селі, має багато друзів, серед яких користується авторитетом. Неодноразово допомагала старостинському округу на добровільних засадах з різних питань. Скарг від сусідів на неї не надходило (а. с. 100).

Відповідно до відомостей, наданих КОМУНАЛЬНИМ НЕКОМЕРЦІЙНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ОБЛАСНИЙ НАРКОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР» ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ за вихідним № 4981 від 22.05.2023 року та КОМУНАЛЬНИМ НЕКОМЕРЦІЙНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ № 3» ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ за вихідним № 01-21/4772 від 29.05.2023 року, обвинувачена на диспансерному обліку ані у лікаря-нарколога, ані у лікаря-психіатра не перебуває (а. с. 81, 82).

Згідно зі Свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_2 ), виданим 21.08.2017 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 21.08.2017 року складено відповідний актовий запис № 101, та її батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (а. с. 87, 103).

Відповідно до Свідоцтва про народження (серії НОМЕР_3 ), виданого 01.10.2010 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 01.10.2010 року складено відповідний актовий запис за № 161, та його батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (а. с. 86, 102).

Свідоцтвом про шлюб (серії НОМЕР_4 ), виданим 29.08.2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, підтверджений факт реєстрації шлюбу ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , а також зміни прізвища обвинуваченої після шлюбу (а. с. 104).

Довідкою, виданою начальником відділення кадрів військової частини НОМЕР_5 майором ОСОБА_15 18.04.2023 року за вихідним № 364, підтверджений факт мобілізації у військову частину НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 (а. с. 88, 105).

Відповідно до Свідоцтва про народження (серії НОМЕР_6 ), виданого 24.03.1999 року Харківським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, ОСОБА_14 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що 05.05.1991 року складено відповідний актовий запис № 61, та її батьками зазначені: ОСОБА_10 та ОСОБА_16 (а. с. 91, 106).

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (серії 12 ААА № 131566), наданою 05.09.2016 року безстроково ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у зв`язку із загальним захворюванням та встановленням третьої групи інвалідності, доведений факт необхідності тої перебувати під наглядом у лікаря онколога (а. с. 89, 107).

Відтак, з наведеного суд робить обґрунтований висновок про те, що обвинувачена до кримінальної відповідальності притягується вперше, має зареєстроване місце мешкання, за яким характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, утримує двох неповнолітніх дітей, заміжня, її чоловік на цей час боронить нашу країну, офіційно працевлаштована та є держслужбовцем, за місцем роботи також характеризується позитивно, має матір, яка хворіє на тяжку хворобу, із самого початку почала співпрацювати зі слідчими органами, давати правдиві та послідовні пояснення, чим активно сприяла розкриттю та розслідуванню цього злочину, а також щиро покаялася у вчиненому.

Оцінюючи усі надані та безпосередньо досліджені судом письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо та і у їх сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають буди покладені в основу судового рішення, що ухвалюється.

Приходячи до такого суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження щодо наявності підтвердження фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та щодо відсутності процесуальної необхідності досліджувати їх усі в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

Одночасно із цим суд зауважує, що частинами 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення суду від 28.10.1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченої, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18),- щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Отже, частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Абзац 1 примітки 1 до статті 364 кримінального кодифікованого закону України визначає, що службовими особами у статті 369 цього Кодексу тощо, є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Тобто, кримінально караним є пропозиція поліціанту надати неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення ним будь-яких дій з використанням свого посадового становища, яке він займає, в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, або в інтересах третьої особи.

Крім того, для даного складу злочину під неправомірною вигодою слід розуміти як роз`яснює примітка до статті 364-1 Кримінального кодексу України грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, оскільки вона 20.03.2023 року вчинила пропозицію неправомірної вигоди службовій особі та надала її у виді грошових коштів.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_3 доведена повністю. Дії її відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, та правильно кваліфіковані як пропозиція та надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням наданого їй службового становища.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд керується нормою прямої дії, а саме приписом частини 2 статті 61 Конституції України щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд виходить з їх класифікації, особливостей та обставин його вчинення, й ураховуючи санкцію інкримінованої їй частини 1 статті 369 Кримінального кодексу України та приписів частини 4 статті 12 цього ж кодифікованого закону, приходить до висновку, що обвинуваченою вчинений нетяжкий злочин.

Вивчаючи особу винної шляхом з`ясування стану її здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент вчинення нею інкримінованого їй злочинного діяння раніше не судима (а. с. 83 зворот), заміжня (а. с. 38 40, 104), чоловік мобілізований та боронить України (а. с. 88, 105), утримує двох неповнолітніх дітей 2010 та 2017 років народження (а. с. 86, 87, 102, 103), на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а. с. 81, 82), офіційно працевлаштована (а. с. 74, 75 - 76), за місцем роботи характеризується позитивно (а. с. 80, 101), має постійне місце реєстрації та мешкання, за яким характеризується позитивно (а. с. 85, 98 - 100), має матір, яка хворіє на тяжку хворобу (а. с. 89, 106, 107), на шлях вчинення кримінальних правопорушень стала вперше, проте у вчиненому щиро розкаялася й активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення.

З досудової доповіді, складеної представником персоналу органу пробації Харківського районного відділу № 2 філії ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» в Харківській області начальником філії ОСОБА_17 , вбачається, що орган пробації, досліджуючи інформацію, що характеризує обвинувачену за місцем її проживання, роботи, умов її життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також її ймовірної небезпеки для суспільства, свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. З урахуванням вимог абзацу 17 статті 368 Кримінального процесуального кодексу країни вони пропонують зазначену досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику прийняти до відома під час внесення рішення про міру кримінальної відповідальності у межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення.

Вирішуючи при призначенні покарання обставини, які його пом`якшують ОСОБА_3 , суд перш за все керуються змістом частини 1 та 2 статті 66 Кримінального кодексу України, в яких наведений перелік таких обставин та зазначено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена і у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями), від якої до сих пір Верховний Суд не відступив, та яка роз`яснює, що наведені у частині 1 статті 66 Кримінального кодексу України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Також, суд знов ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, а саме:

- постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18),- щодо розуміння, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

- та постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18),- щодо розуміння, що щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась. За наявності щирого каяття не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України. Тобто передбачені цим пунктом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

За викладених обставин, в силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В силу приписів частини 3 статті 67 Кримінального кодексу України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно з цим, Верховний Суд як найвищий судом у системі судоустрою України, який, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, у своїй постанову у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Зважаючи на таке, суд ураховує позицію прокурора, який вважав за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання за вчинений злочин у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаної позиції повністю притрималась й сторона захисту, вважаючи таку міру покарання цілком справедливою.

Відтак, обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд ураховує як позицію сторони обвинувачення, так і позицію сторони захисту, а також той факт, що суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання винній шире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, бере до уваги її особу, яка повністю визнала себе винуватою у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, мету, мотиви, обставини та характер вчиненого нею кримінального правопорушення, відповідно до яких будь-якої шкоди державним та громадським інтересам заподіяно не було, а також те, що на шлях злочинної діяльності ОСОБА_3 стала вперше, її поведінку під час та після вчинення кримінально-карної дії, зокрема, щодо наявності у обвинуваченої офіційного місця працевлаштування та стабільного заробітку.

Усе наведене у своїй сукупності та у співвідношенні дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що їй слід призначивши покарання, обумовлене санкцією інкримінованого кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за вчинений нетяжкий злочин.

Отже, за таких обставин, а також ураховуючи санкцію кримінального правопорушення, що закидається ОСОБА_3 у провину, суд вважає, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства шляхом накладення грошового стягнення, а тому обвинуваченій слід призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 369 Кримінального кодексу України, у виді штрафу, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Приходячи до такого, суд керується принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, й вважає, що саме така міра покарання сприятиме вихованню її в дусі додержання законів України, формуванню в неї звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати діяння, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

З огляду на усе вище наведене, суд вважає, що висновок про міру покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Ухвалюючи вирок ОСОБА_3 , суд не знаходить підстав й для застосування положень статті 75, 96, 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Також суд не знаходить підстав задля обрання засудженій міри запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з огляду на принцип диспозитивності процесу, так як жодна із сторін кримінального провадження не клопотала про це перед судом.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України к процесуальним витратам відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 кримінального процесуального кодифікованого закону України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках цього кримінального провадження були проведені експертні дослідження саме такою установою, з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта при проведенні технічної експертизи документів № СЕ-19/121-23/12573-ДД в сумі 2390,00 гривень (а. с. 96).

Відповідно до пункту 6 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази: грошові кошти, номіналом по 200 гривень кожна купюра, загальною сумою 10000,00 гривень, а саме: ВИ 1163073, ВЗ 2685780, ДЄ 124205, ВЕ 8922691, ГГ4764287, ВЗ 8404889, ДЕ 1719763, ДВ 0249462, ВЗ 3942909, ГВ 3163501, УА 6635220, ХБ 5130080, СГ 4442516, ЗБ 9535741, ЕВ 9561285, СГ 5182800, УБ 0451136, ХЖ 8453293, СЕ 3066323, КВ 0598347, СЖ 2638630, ЕУ 4140969, МБ 9390379, СК 3624941, ХЕ 0119941, СИ 2135054, УР 0372318, УЙ 8360700, УТ 1707151, СИ 1296066, ЗБ 4681742, ЗГ 6557290, ДБ 4750987, ДЕ 3392314, ЄЄ 7007759, ЄЖ 8397164, ВЄ 9859141, ГЗ 2349055, ВЕ 4713635, АТ 6752543, ДЕ 9725090,ХЄ 5391622, ВЖ 7459040, СГ 5192055, ТА 5357667, ДГ 7566576, ДА 2657938, ГЖ 8075435, ГИ 3903881, АП 1364940,- визнанні постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_18 21.03.2023 року (без зазначення місця їх зберігання) (а. с. 92 94), - підлягають конфіскації.

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 22.03.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 615/507/23 (провадження № 1-кс/615/80/23) слідчим суддею Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_19 , арешт на тимчасово вилучене 20.03.2023 року майно у виді грошових коштів, номіналом по 200 гривень кожна купюра, загальною сумою 10000,00 гривень, а саме: ВИ 1163073, ВЗ 2685780, ДЄ 124205, ВЕ 8922691, ГГ4764287, ВЗ 8404889, ДЕ 1719763, ДВ 0249462, ВЗ 3942909, ГВ 3163501, УА 6635220, ХБ 5130080, СГ 4442516, ЗБ 9535741, ЕВ 9561285, СГ 5182800, УБ 0451136, ХЖ 8453293, СЕ 3066323, КВ 0598347, СЖ 2638630, ЕУ 4140969, МБ 9390379, СК 3624941, ХЕ 0119941, СИ 2135054, УР 0372318, УЙ 8360700, УТ 1707151, СИ 1296066, ЗБ 4681742, ЗГ 6557290, ДБ 4750987, ДЕ 3392314, ЄЄ 7007759, ЄЖ 8397164, ВЄ 9859141, ГЗ 2349055, ВЕ 4713635, АТ 6752543, ДЕ 9725090,ХЄ 5391622, ВЖ 7459040, СГ 5192055, ТА 5357667, ДГ 7566576, ДА 2657938, ГЖ 8075435, ГИ 3903881, АП 1364940,- (без зазначення місця їх зберігання) (а. с. 95),- слід залишити без змін до вирішення питання щодо конфіскації, оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Ухвалюючи вирок, суд також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; Рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» та від 28.10.1994 року у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства»; статтями 9, 59, 61 та 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктами 3 і 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 12, 50, 56, 65 69-1 і частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями); постановами Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятими 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18) і 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18), а також статтями 17, 31, 35 - 37, 84 86, 91, пунктом 3 частини 9 статті 100, статтями 131 132, 349, 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винною у пред`явленому їй обвинуваченні, передбаченому частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, і призначити їй по даній нормі закону покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази: грошові кошти, номіналом по 200 гривень кожна купюра, загальною сумою 10000,00 гривень, а саме: ВИ 1163073, ВЗ 2685780, ДЄ 124205, ВЕ 8922691, ГГ4764287, ВЗ 8404889, ДЕ 1719763, ДВ 0249462, ВЗ 3942909, ГВ 3163501, УА 6635220, ХБ 5130080, СГ 4442516, ЗБ 9535741, ЕВ 9561285, СГ 5182800, УБ 0451136, ХЖ 8453293, СЕ 3066323, КВ 0598347, СЖ 2638630, ЕУ 4140969, МБ 9390379, СК 3624941, ХЕ 0119941, СИ 2135054, УР 0372318, УЙ 8360700, УТ 1707151, СИ 1296066, ЗБ 4681742, ЗГ 6557290, ДБ 4750987, ДЕ 3392314, ЄЄ 7007759, ЄЖ 8397164, ВЄ 9859141, ГЗ 2349055, ВЕ 4713635, АТ 6752543, ДЕ 9725090,ХЄ 5391622, ВЖ 7459040, СГ 5192055, ТА 5357667, ДГ 7566576, ДА 2657938, ГЖ 8075435, ГИ 3903881, АП 1364940,- визнанні постановою, прийнятою старшим слідчим СВ ВП № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_18 21.03.2023 року (без зазначення місця їх зберігання), - конфіскувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні технічної експертизи документів № СЕ-19/121-23/12573-ДД в сумі 2390,00 гривень (дві тисячі триста дев`яносто гривень 00 копійок).

Залишити без змін до вирішення питання щодо конфіскації застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 22.03.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 615/507/23 (провадження № 1-кс/615/80/23) слідчим суддею Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_19 , арешт на тимчасово вилучене 20.03.2023 року майно у виді грошових коштів, номіналом по 200 гривень кожна купюра, загальною сумою 10000,00 гривень, а саме: ВИ 1163073, ВЗ 2685780, ДЄ 124205, ВЕ 8922691, ГГ4764287, ВЗ 8404889, ДЕ 1719763, ДВ 0249462, ВЗ 3942909, ГВ 3163501, УА 6635220, ХБ 5130080, СГ 4442516, ЗБ 9535741, ЕВ 9561285, СГ 5182800, УБ 0451136, ХЖ 8453293, СЕ 3066323, КВ 0598347, СЖ 2638630, ЕУ 4140969, МБ 9390379, СК 3624941, ХЕ 0119941, СИ 2135054, УР 0372318, УЙ 8360700, УТ 1707151, СИ 1296066, ЗБ 4681742, ЗГ 6557290, ДБ 4750987, ДЕ 3392314, ЄЄ 7007759, ЄЖ 8397164, ВЄ 9859141, ГЗ 2349055, ВЕ 4713635, АТ 6752543, ДЕ 9725090,ХЄ 5391622, ВЖ 7459040, СГ 5192055, ТА 5357667, ДГ 7566576, ДА 2657938, ГЖ 8075435, ГИ 3903881, АП 1364940,- (без зазначення місця їх зберігання),- оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, її захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Харківській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1