Справа № 740/5063/23
Провадження № 1-кс/740/1216/23
УХВАЛА

22 вересня 2023 року м.Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001069 від 07.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

встановила:

20.09.2023 в провадження слідчого судді надійшло клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначив, що ухвалою слідчого судді від 09.08.2023 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05.10.2023 з утриманням його в ДУ «Чернігівській слідчий ізолятор» без визначення розміру застави. Підставою для затримання ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була заява ОСОБА_6 про те, що 07.08.2023 в м.Ніжині в парку ім.Шевченка ОСОБА_4 спричинив йому тілесні ушкодження, заволодів його мобільним телефоном та грошима в сумі 300 грн. З даним фактом 07.08.2023 була внесена інформація до ЄРДР за №0001069 за ч.4 ст.185 КК України. 08.08.2023 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України. ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні визнано потерпілим. Після затримання ОСОБА_4 дав покази стосовно конфлікту з ОСОБА_6 та повідомив що дійсно 07.08.2023 зустрічався з останнім в парку ім.Шевченка в м.Ніжині з приводу того, що той неодноразово зустрічався з його дружиною ОСОБА_7 та часто спілкується з нею по телефону. При цьому він завдав ОСОБА_6 декілька незначних ляпасів по обличчю. Мобільний телефон ОСОБА_6 надав добровільно, щоб ОСОБА_4 перевірив переписку ОСОБА_6 з його дружиною, а потім витягнув з мобільного телефону сім-картки, а телефон повернув ОСОБА_6 . Під час даного конфлікту до них підійшла мати ОСОБА_4 . ОСОБА_8 , яка присоромила ОСОБА_6 за те, що той спілкується з дружиною її сина та, коли побачила, що його мобільний телефон лежав на лавці, вона спитала у останнього адресу, де проживає його дружина та забрала його телефон, щоб віддати дружині ОСОБА_6 . Останній сам запропонував вжити алкогольних напоїв та надав ОСОБА_4 200 грн., потім вони разом пішли до магазину «Фора», де ОСОБА_6 несподівано звернувся до охоронців магазину, щоб ті викликали працівників поліції. Після допиту ОСОБА_4 повторно був допитаний потерпілий ОСОБА_6 , який повідомив, що дійсно все було так, як повідомив підозрюваний. До того ж, в справі допитана в якості свідка ОСОБА_8 , яка надала свідчення, які повністю співпадають із свідченнями підозрюваного ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 . Вважає, що підозра відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст.186 КК України є необґрунтованою, в діях ОСОБА_4 вбачається склад кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.125 КК України. Зазначив, що вказані обставини дають підстави для зміни обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який. Підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання в м.Ніжині.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника, зазначивши, що наразі у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування триває, кваліфікація дій підозрюваного - ч.4 ст.185 КК України, ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою є дієвими.

Захисник просив задовольнити клопотання, пославшись на доводи викладені у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив звільнити його з-під варти та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доводи захисника та підозрюваного, думку прокурора, дослідивши матеріали досудового розслідування в обсязі необхідному для розгляду клопотання, слідчий суддя прийшла на наступного висновку.

За змістом ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

У силу ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Вищевикладене, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

При цьому слідчий суддя зазначає, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Отже, з огляду на наведене, у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність наразі обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також слідчий суддя враховує, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 09.08.2023, було встановлено наявні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 ст.177 КПК України.

Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слідчий суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Також слідчий суддя приймає до уваги, що підозрюваний перебуває під вартою з 07.08.2023, має постійне місце проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий.

Крім того, на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрюваний дійсно буде переховуватися.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Враховуючи вище наведене, зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання підлягає задоволенню частково.

Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 27-28 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу "Ladent v. Poland", заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Згідно ч.5 ст.202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 2, 7-9, 176-178, 183, 193-197, 199, 205, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановила:

клопотання задовольнити частково.

Змінити обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09.08.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний період доби, а саме з 22.00 год. по 06.00 год. ранку наступного дня.

На підозрюваного ОСОБА_4 , покласти обов`язки, встановлені ст. 194 КПК України:

-прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора та суду у визначений час;

-не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_6 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Звільнити негайно ОСОБА_4 з-під варти.

Строк дії ухвали встановити до 08.10.2023.

По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для вчинення дій, передбачених ч.4 ст.181 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1