1-кп/465/1180/23
Вирок

Іменем України

23.11.2023 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мительно Ківерцівського району Волинської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

08 липня 2023 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним рейсовим автобусом марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер НОМЕР_1 (маршрут сполученням "Буськ-Львів"), проїхавши регульоване світлофорним об`єктом перехрестя вул.Стрийська-Наукова у м.Львові, здійснив зупинку по вул.Стрийська у напрямку вул.Трускавецької, частково заїхавши на автобусну зупинку, розпочав посадку-висадку пасажирів, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме р.2 п.2.3.б,д, р.15 п.15.13, які виразились в тому, що він був не уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, під час відкривання дверей не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, що призвело до зіткнення з велосипедистом ОСОБА_5 , який здійснював об`їзд автобуса з лівої сторони його кузова, та останній отримав тілесні ушкодження у вигляді дифузійного забою головного мозку середнього ступеню, перелому склепіння черепа, відкритої рани стегна справа, які утворились внаслідок контакту з тупими предметами та які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №142/2023 від 18.08.2023 року є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України визнав повністю та показав суду, що у вчиненому щиро розкаюється, зазначивши, що він дійсно 08 липня 2023 року, близько 10 години ранку, керуючи рейсовим автобусом марки "БАЗ А079.14", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів, проїхавши регульоване перехрестя вул.Стрийська-Наукова у м.Львові, здійснив зупинку по вул.Стрийська, відчинив двері автобуса, в результаті чого відбулось зіткнення з потерпілим, який рухався на велосипеді та здійснював об`їзд автобуса з лівої сторони. Щиро кається у скоєному з необережності, просив суворо його не карати, дати можливість виправитись без реального позбавлення волі та без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки працює водієм близько 10 років, робота водієм автобуса є єдиним джерелом його доходу та на його утриманні є неповнолітня дитина. Також пояснив, що відшкодував матеріальну і моральну шкоду потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься заява такого про розгляд вказаного кримінального провадження без його участі. У вказаній заяві потерпілий вказав, що у нього відсутні будь-які претензії як матеріального, так і морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 , просив суворо його не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

А тому, з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра відповідно до довідки №1.10/2060 від 07.08.2023 року не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхiдне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Зазначене, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю відшкодував завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, має на утриманні неповнолітню дитину, позицію, як прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченому із застосуванням іспитового строку, так і потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинуваченого, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Окрім цього, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

При вирішенні питання про наявність підстав для застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого санкцією кримінального закону, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приймає до уваги позицію прокурора та потерпілого щодо незастосування такого покарання до обвинуваченого, те, що що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_4 не перебував в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно характеристики ФОП ОСОБА_6 №102 від 17.10.2023 року працює водієм з 2010 року, робота водієм автобуса є єдиним джерелом його доходу. За таких обставин, враховуючи рекомендації, надані в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суд приходить до переконання, що попередження вчинення ОСОБА_4 нових правопорушень на транспорті можливе без застосування до нього додаткового покарання.

Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, при ухваленні судового рішення, необхідно скасувати арешт майна.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.370, 373, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно вимог ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення інженерно-транспортних експертиз в розмірі 8365 (вісім тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 00 коп.

Речовий доказ - автобус марки "БАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_6 , як власнику вилученого майна, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2023 року.

Речовий доказ - велосипед марки "Пежо" зеленого кольору - повернути ОСОБА_5 , як власнику вилученого майна, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2023 року.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1