Справа №949/1943/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 30 серпня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіти професійно-технічної, одруженого, на утриманні має п`ятеро неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта, затвердженого 29 вересня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_4 , 28 серпня 2023 року близько 01 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_2 , в ході раптового конфлікту із своєю дружиною ОСОБА_5 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, умисно наніс не менше двох ударів кулаком правої руки в область голови ОСОБА_5 , в результаті чого потерпіла отримала тілесне ушкодження у вигляді внутрішньотканевих гематом обличчя, обох повік очей (із субконюктивальними крововиливами обох очей), струсу головного мозку (легкий клінічний перебіг), що згідно висновку судово-медичної експертизи, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю підтвердила показання, дані нею в ході досудового розслідування, при цьому зазначила, що на даний час претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, відносно міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 поклалася на розсуд суду, однак просила суворо не карати.

У судовому засіданні учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, а тому суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні протиправні дії, які виразились у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 125 КК України є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з наступними її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, згідно яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При визначенні виду та розміру покарання, суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до кримінального правопорушення - проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на утриманні має п`ятеро неповнолітніх дітей, добре характеризується по місцю проживання, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, а також пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною, судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні вказала, що на даний час претензій до обвинуваченого не має, у зв`язку з чим просить суд суворо обвинуваченого не карати і відносно міри покарання поклалася на розсуд суду.

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винного, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який щиро розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, саме у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не заподіяно.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не обиралися.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 374, 395 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1