У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

потерпілого ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ)

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000248

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кумари Первомайського району Миколаївської області, освіта середня, не працюючої, одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

-обвинуваченої за ч. 2 ст. 121 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2022 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 43 855 грн. 73 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Задоволено цивільний позов прокурора та стягнути з ОСОБА_6 на користь Держави в особі Первомайської центральної районної лікарні витрати на лікування потерпілої ОСОБА_10 в сумі 4 399 грн.

Ухвалено строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження з підстав недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що вирок суду є необґрунтованим та незаконним в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На думку захисника, під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних, допустимих та належних доказів наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в діях обвинуваченої ОСОБА_6 .

Зазначила, що наведені в обвинувальному акті та у вироку суду першої інстанції фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого ОСОБА_6 злочину.

Вказала, що у вироку суду формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, містить лише дії обвинуваченої ОСОБА_6 , (які не узгоджуються з діями зазначеними в обвинувальному акті стороною обвинувачення), щодо нанесення ударів потерпілій ОСОБА_10 без визначення наслідків від цих ударів, як у виді тілесних ушкоджень, так і у виді смерті потерпілої та психічного ставлення обвинуваченої до вказаних наслідків.

Захисник вважає, що показання свідка ОСОБА_11 підлягають критичній оцінці, так як на момент події він був неповнолітнім, являється близьким родичем потерпілої ОСОБА_10 та його показання є нечіткими і не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Також вважає, що підлягають критичній оцінці показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які є близькими родичами потерпілої ОСОБА_10 .

Просить звернути увагу, що в матеріалах справи наявні декілька висновків експертиз, які різняться між собою та суперечать один одному та іншим матеріалам справи.

Зазначила, що за висновком Миколаївської обласної судово-медичної експертизи №111-К, дати достовірні відповіді на поставлені питання не можливо; за висновком Одеської обласної СМЕ №440, у потерпілої є тяжкі тілесні ушкодження; за висновком Головного бюро СМЕ МОЗ України №335/13, травма потерпілої відноситься до легких тілесних ушкоджень та на ряд запитань відповіді не надано за відсутності морфологічної характеристики рани м`яких тканин; за висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 від 30.05.2014 (акт №1685) Київського міського бюро СМЕ встановлено, що смерть ОСОБА_13 наступила від віддалених наслідків перелому кісток основи черепа, від дії тупого предмета та місцем прикладення травмуючої сили була скронева ділянка голови справа; за висновком експертів №123/15 Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ Ц України, наданий аналогічний висновок та зазначено, що травматичних пошкоджень кісток склепіння і основ черепа на даних КТ і МРТ скануванням встановити неможливо.

На думку захисника, висновки вищевказаних експертиз протилежні за змістом, на ряд питань, які ставились перед експертами, взагалі не надано відповіді, деякі експерти не допитані в судовому засіданні, хоча на їх допиті сторона захисту наполягала, однак судом було відмовлено, чим порушено право обвинуваченої на захист.

Зазначила, що суд обґрунтовуючи вирок, вважав за можливе взяти до уваги експертизу №123/15 від 26.05.2016, не обґрунтувавши, чому саме цей висновок покладено в основу обвинувального вироку.

Захисник вважає, що висновок експертів №123/15 Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ Ц України, складено з порушенням ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» та Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яка передбачає, що незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Однак, в даному висновку не описуються процес дослідження та його результати, не надано обґрунтованої відповіді на кожне з поставлених питань, а складається лише з опису висновків попередніх експертиз.

Вказала, що суд не взяв до уваги висновок комісійної СМЕ №111-К від 31.08.2012, оскільки, на думку суду, цей висновок викликає сумніви у своєї достовірності і суперечності інших дослідженим доказам, але не зазначив чому саме він суперечить.

Також захисник додала, що будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 на питання сторони захисту зазначив, що потерпілій ОСОБА_10 було завдано два удари, в той час як в провину ставиться один удар.

Зазначила, що судом не надано об`єктивної оцінки на предмет допустимості таким доказам, як: протоколам відтворення обстановки та обставин подій 03.07.2012; протоколам огляду речей та предметів від 22.06.2012, 25.06.2012, які були здобуті до набрання чинності КПК України 2012 року, та які, на думку захисника, є недопустимими доказами.

Апелянт вважає, що прокурор фактично обмежився лише переліком доказів та посиланнями на них без повного розкриття їх змісту з зазначенням їх належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами і діями ОСОБА_6 в межах висунутого їй обвинувачення. А судом взагалі докази не досліджувались, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14 травня 2012 року близько 17.30 год. ОСОБА_6 знаходилася на території присадибної ділянки свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

В цей же час на сусідській території присадибної ділянки свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , знаходилася ОСОБА_10 . В цей момент між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті довготривалих неприязних відносин. В ході даного конфлікту ОСОБА_6 шляхом ривку відібрала у ОСОБА_10 сапу, за допомогою якої бажала і намагалася нанести удари останній. ОСОБА_10 , в свою чергу, піднявши з землі дерев`яний брусок, почала активно захищатися від ударів. ОСОБА_6 , тримаючи сапу двома руками за держак металевою частиною до себе, підняла сапу над собою та, прикладаючи фізичні зусилля, намагалася нанести удар держаком сапи в область голови ОСОБА_10 . Перший удар ОСОБА_10 заблокувала дерев`яним бруском, який тримала двома руками по краям над своєю головою.

Продовжуючи свої навмисні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_6 знову замахнулася на ОСОБА_10 , і умисно нанесла їй удар держаком сапи зверху вниз по голові, внаслідок чого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №361-М від 26.06.2012, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелом кісток основи черепу, забій головного мозку середнього ступеню, забійна рана голови. Ускладнення: серозно-гнійний менінгіт, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Потерпіла ОСОБА_10 після отриманих тілесних ушкоджень продовжувала лікування в Державній установі Науково-практичного Центру Ендоваскулярної нейрорентгенохірургії НАМН України в м. Києві, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 123/15 від 26.05.2016 Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України встановлено, що отримана черепно-мозкова травма знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Отже, отримані ОСОБА_10 14.05.2012 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелом кісток основи черепу, забій головного мозку середнього ступеню, забійна рана голови знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнана винною в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, та її дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Під час апеляційного розгляду на виконання вимог ст. 285 КПК України, апеляційний суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_6 про те, що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для її звільнення від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачена ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду заявила клопотання про її звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_7 підтримала клопотання обвинуваченої. Просила звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_9 , заперечували проти задоволення клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 вважав за необхідне клопотання обвинуваченої задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд дійшов таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого їй злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

В суді обвинувачена ОСОБА_6 відмовилась від надання пояснень в силу ст. 63 Конституції України.

Не погоджуючись із вироком суду, апелянт стверджує про наявність підстав для закриття кримінального провадження з підстав недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину.

Проте, ці доводи є безпідставними.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що від своєї дружини потерпілої ОСОБА_10 , дізнався, що ОСОБА_6 під час сварки на території його домоволодіння вдарила ОСОБА_10 по голові черенком сапи, від чого його дружина втратила свідомість, була сильна кровотеча. Після тривалого лікування дружина померла.

Свідок ОСОБА_11 в суді підтвердив, що 14 травня 2012 року ОСОБА_6 відібрала сапу в його матері потерпілої ОСОБА_10 , та черенком сапи наносила удари, тримаючи сапу обома руками, по рукам та по ногам, а також нанесла удар по голові.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що 14.05.2012 йому зателефонував ОСОБА_11 і повідомив, що його маму побила сусідка.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що 14 травня 2012 року між ОСОБА_17 і ОСОБА_18 сталася сварка, та вона бачила, як обвинувачена замахнулась на потерпілу ОСОБА_10 якоюсь довгою палкою.

Окрім того, вина ОСОБА_6 доведена наступними доказами:

- даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 03.07.2012, згідно якому потерпіла ОСОБА_10 продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, вказавши, як саме ОСОБА_6 нанесла їй удар держаком сапи по голові ( т.1 а.с.80-82, т.4 а.с.82-84);.

- даними протоколів огляду речей та предметів від 22.06.2012, 25.06.2012, згідно яким під час досудового розслідування вилучено предмети, якими билися ОСОБА_10 та ОСОБА_6 три фрагменти сапи, зламаної у двох місцях (т.1 а.с.71-72, т.4 а.с.73-74) та дерев`яний брусок (т.1 а.с.73, т.4 а.с.75), які визнані речовими доказами у справі (т.1 а.с.83-84);

- даними акту судово-медичного дослідження № 319-М від 11.06.2012 (т.1 а.с.67-68, т.4 а.с.69-70) та висновку судово-медичної експертизи № 361-м від 26.06.2012 (т.1 а.с.78-79, т.4 а.с.80-81), з яких слідує, що у ОСОБА_10 виявлено відкриту черепно-мозкову травму, перелом кісток основи черепу, забій головного мозку середнього ступеню, забиту рану голови. Ускладнення: серозно-гнійний менінгіт, які утворилися 14.05.2012 при обставинах, зазначених у медичних документах. З описової частини актів вбачається, що висновки зроблені на підставі медичних обстежень, проведених у період з 15.05.2012 по 08.06.2012, під час яких одразу було діагностовано фронто-базальний перелом основи черепа та поступове подальше погіршення стану здоров`я потерпілої;

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 440 від 17.01.2013 (т.1 а.с.86-99, т.4 а.с.88-101), згідно якому у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі забиття головного мозку середнього ступеню; відкритий перелом основи черепу з розвитком пневмоцефалії і набряком головного мозку; забита рана тім`яної області голови; забиття м`яких тканин лобної частини. Зазначена черепно-мозкова травма ускладнилася розвитком серозно-гнійного менінгіту. Факт отримання ОСОБА_10 відкритої черепно-мозкової травми підтверджується розвитком пневмоцефалії з набряком головного мозку, назальної лікворреї, описаної консультантом ЛОР-спеціалістом 22.05.2012. Зазначені тілесні ушкодження спричинені ударною дією тупого твердого предмета, можливо при механізмі утворення і у строки, зазначені в матеріалах справи (а саме, при ударах черенком сапи 14.05.2012).

- висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи № 335/13 від 18.04.2014 (т.1 а.с.172-239, т.4 а.с.114-184), згідно якому у ОСОБА_10 мала місце черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та рани м`яких тканин тім`яної ділянки, яка утворитися від одноразової дії предмету;

- висновком судово-медичної експертизи № 1685 від 30.05.2014 (т.1 а.с.375-379, т.4 а.с.191-195), згідно якому експертом досліджено труп ОСОБА_10 та медична документація та зроблено висновок, що у ОСОБА_10 мала місце черепно-мозкова травма з переломом основи черепа, забоєм головного мозку середнього ступеню, пневмоцефалією, вторинним менінгітом. Давність травми визначена за медичною документацією 14.05.2012. Смерть ОСОБА_10 настала від віддалених наслідків перелому кісток основи черепа з менінгоенцефалітом та гідроцефалією, з деструктивним набряком-набубнявінням головного та спинного мозку, про що свідчать дані медичної документації та зміни, знайдені при розтині тіла. Перелом виник від дії тупого предмету. Місцем прикладання травмуючої сили була скронева ділянка голови праворуч. Перелом кісток черепа має ознаки тяжкого тілесного ушкодження (небезпека для життя в момент спричинення).

- висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №123/15 від 26.05.2016 (т.2 а.с.29-48, т.5 а.с.98-117).;

- висновком судово-медичної експертизи №78 від 12.01.2016 (т.2 а.с.48-51, т.5 а.с.118-120).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердив, що отримана ОСОБА_10 14.05.2012 черепно-мозкова травма знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Отже, всупереч доводам апелянта, вина ОСОБА_6 підтверджена доказами, на які суд першої інстанції послався у вироку, зміст яких детально наведений у вироку.

Дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Вина ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 , визнана винною у вчиненні 14 травня 2012 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно обвинуваченню, визнаному судом доведеним, 14.05.2012 ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, тобто тяжкий злочин.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

У даному кримінальному проваджені, початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення вчинено 14.05.2012, тобто з дня вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину минуло десять років.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що строк давності не переривався та не зупинявся. Обвинувачена у розшуку не перебувала.

Тому, строк давності притягнення обвинуваченої ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину сплив 14.05.2022.

Колегія суддів зауважує, що кримінальне провадження за апеляційною скаргою надійшло до Миколаївського апеляційного суду 16.05.2022, тобто після закінчення строку давності.

Як передбачено ч. 2 ст. 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 285 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

У Постанові від 06.12.2021 по справі N 521/8873/18 (провадження N 51-413 кмо 21), Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначені вимоги закону та правову позицію Верховного Суду, апеляційним судом роз`яснено обвинуваченій, що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також роз`яснено право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачена ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, та зазначене клопотання підлягає розгляду невідкладно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачена ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження. Тому, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Разом з тим, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з її клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності? а не з підстав? зазначених її захисником в поданій апеляційній скарзі.

Враховуючи, що у апеляційній скарзі захисника ставиться питання про закриття кримінального провадження, але з інших підстав, її апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також цивільного позову прокурора про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави в особі Первомайської центральної районної лікарні витрати на лікування потерпілої ОСОБА_10 , апеляційний суд встановив таке.

За змістом ст. 129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні

вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що у вказаному кримінальному провадженні на стадії апеляційного розгляду були наявні всі підстави для його закриття згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, апеляційний суд зобов`язаний був невідкладно розглянути заявлене клопотання і був позбавлений можливості перевіряти законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку місцевого суду та вирішувати по суті питання щодо заявлених потерпілим та прокурором цивільних позовів.

Разом з тим, апеляційний суд роз`яснює потерпілому ОСОБА_8 та прокурору про право звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє ОСОБА_6 від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. При цьому, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, незалежно від об`єкта посягань.

Керуючись ст. 284, 376, 405, 407, 409, 417, 424, 532 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 , - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_8 та прокурору про право звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_19