Справа № 510/1797/23
Провадження №1-кс/510/122/23

У Х В А Л А

31.10.23 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Рені Одеської області справу за заявою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді у справі за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 12.05.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_6 знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 12.05.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 369 КК України.

30.10.2023р. захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 було заявлено відвід судді ОСОБА_6 від участі у розгляді вищевказаного обвинувального акту. Заяву про відвід судді було передано для розгляду іншому судді Ренійського районного суду Одеської області - ОСОБА_1 .

В якості обґрунтування заявленого відводу захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 зазначає, що суддя Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_6 не може проводити судочинство у вказаному провадженні, оскільки виникають сумніви в його упередженості, існує ризик неможливості винесення об`єктивного рішення у справі, порушується презумпція особистої безсторонності судді, принцип довіри до судді у здійснення ним вищевказаного кримінального провадження. ОСОБА_4 вказує, що стосовно судді ОСОБА_6 існують об`єктивні дані, які ставлять під сумнів його неупередженість у даному кримінальному провадженні з підстав того, що він 10.07.2023р. своєю постановою закрив провадження у справі №510/652/23 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_7 (матері ОСОБА_5 ) за ч. 2 ст. 154 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Вважаючи, що суддею ОСОБА_6 було неправомірно закрито провадження у вищевказаній адміністративній справі, оскільки не було встановлено реабілітуючих підстав для звільнення ОСОБА_7 від адміністративної відповідальності, у ОСОБА_5 склалося неприємне відношення до судді ОСОБА_6 .

Крім того, безпосередньо у судовому засіданні захисник та сам обвинувачений повідомили суду, що 30.10.2023р., тобто перед проведенням підготовчого судового засідання, поза залою судових засідань, тобто у коридорі суду перед службовим кабінетом, суддею ОСОБА_6 було припущено висловлювання безпосередньо на адресу обвинуваченого, яке дає додаткові підстави для особистої недовіри цьому судді та обґрунтований сумнів у його об`єктивності та неупередженості і при розгляді ним даної справи також.

Захисник обвинуваченого зауважує, що все це протирічить п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006р., схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006р. №2006/23, у зв`язку із чим необхідно заявити відвід судді.

У судовому засіданні захисник, обвинувачений підтримали заяву про відвід, наполягали на її задоволенні з наведених у заяві та додатково повідомлених у судовому засіданні мотивів.

Прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони південного регіону заперечував щодо задоволення заяви про відвід судді, вважаючи її обґрунтування недостатнім, загальним, заначивши, що вищевказані підстави не являються належними для заявлення відводу судді.

Заслухавши пояснення захисника, обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши доводи, викладені у заяві, та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу судді і відмовляє у задоволенні заяви про відвід.

Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права. Згідно ст.8 КПК України кримінальне провадження, здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Частиною першою статті 81 КПК України визначено, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Передбачені для відводу судді процесуальні підстави визначені положеннями статей 75 та 76 КПК України, а їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку наявності інших обставин, які викликають сумнів в його упередженості.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року (Заява № 21722/11), зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 Рішення).

При вирішенні заяви про відвід, суд також керується вимогами статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого звинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції, практику Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі «Білуха проти України»), відповідно до якої наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Разом із тим, при вирішенні питання про наявність підстав для відводу іншому судді, суд не вправі розглядати та вирішувати питання щодо законності та обґрунтованості дій судді під час розгляду проваджень, законності та обґрунтованості процесуальних рішень, винесених суддею, а також давати оцінку щодо наслідків таких дій. Тобто, вирішення зазначених питань, не належать до компетенції судді під час розгляду заяви про відвід іншому судді, а незгода учасників справи із процесуальним рішенням судді, процесуальною поведінкою не може бути підставою для його відводу.

Відповідно до п. 2.5, 1.1., 1.4 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, визначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема, у п.66 зазначено, що згідно з усталеною практикою Європейського суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюються особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (зокрема, про це вказано у рішеннях ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

Крім цього, у кожній справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09.11.2006 зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.10.2010, для забезпечення існування неупередженості суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі. При вирішенні питання про відвід судді необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Суд, аналізуючи положення ст.ст.75,80 КПК України, а також враховуючи вищевказану практику ЄСПЛ, з урахуванням наведених положень і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; з огляду на імперативність положень ст.129 Конституції України про те, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права, в контексті розгляду заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 про відвід головуючому у справі судді Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_6 та тих доводів, які в ній наведені, та також ті, що були додатково повідомлені у судовому засіданні, вважає, що обставини наведені в заяві ОСОБА_4 не являються прямими обставинами, в розумінні п.4 ч.1 ст.75 КПК України, які б могли викликати сумнів у неупередженості головуючого у справі.

Зокрема, слід зазначити, що винесення суддею ОСОБА_6 постанови про закриття провадження у справі про вчинення ОСОБА_7 (матір`ю ОСОБА_5 ) адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, на яку зараз посилається захисник обвинуваченого та його незгода з зазначеним процесуальним рішенням не є підставою для відводу судді під час розгляду кримінального провадження та не є доказом упередженості головуючого у справі судді ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження, як зазначено в заяві про відвід. Незгода учасників кримінального провадження із процесуальними рішеннями та діями судді, зокрема рішеннями, прийнятими за результатами розгляду в даному випадку справи про адміністративне правопорушення, не є обставиною, що викликає сумнів у неупередженості судді, інші доводи захисника носять оціночний характер, ґрунтуються на припущеннях та не є підставою для відводу судді. Нормами діючого КУпАП України передбачений порядок апеляційного оскарження сторонами адміністративного провадження постанов судді у справах про адміністративні правопорушення і, в разі незгоди із судовим рішенням таке право можна було використати. Але постанову судді від 10.07.2023р. ОСОБА_7 не оскаржувала, вона набрала законної сили , тобто ані у судді, ані у ОСОБА_5 зараз немає підстав стверджувати про те, що вона була незаконною, у зв`язку із чим сумніви в упередженості судді по вказаній справі являються надуманими, оскільки не мають жодного підґрунтя.

Будь-які інші об`єктивні та переконливі докази, які підтверджують наявність підстав для відводу судді, передбачені ст. 75, 76 КПК України, суду не надані, додатково повідомленим під час судового засідання доводам сторони захисту суд дає критичну оцінку, оскільки, окрім усних стверджень сторони захисту у судовому засіданні, вони ніякого іншого підтвердження не мають та об`єктивно не можуть будь-яким чином перевірені суддею, що розглядає питання про відвід.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Заява про відвід повинна бути вмотивована, а відтак має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді від участі у судовому провадженні.

Отже, вищевказані та проаналізовані обставини, в своїх сукупності, вказують на відсутність належних об`єктивно підтверджених та передбачених законом підстав для задоволення заяви захисника ОСОБА_5 ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.8,9,75,80-82,369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді у справі за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 від 12.05.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 369 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1