ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5746/21

Провадження № 11-кп/4820/737/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2023 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено по 29.12.2023, включно. У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначає, що за час перебування під вартою значно погіршився його стан здоров`я, у нього наявні соціальні і сімейні зв`язки, тому просить звільнити його з-під варти. Зобов`язується виконувати усі покладені судом на нього обов`язки, виконувати вказівки слідчого, прокурора, проживати за постійним місцем реєстрації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги із посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, уважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 2,3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313 КК України.

В ході досудового розслідування йому було обрано запобіжний захід, а ухвалою суду, під час судового провадження, термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено по 12.11.2023, включно.

Прокурором у судовому засіданні подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , у зв`язку з існуванням ризиків, на підставі яких такий запобіжний захід було обрано останньому, зокрема можливість ухилення від суду, неправомірного впливу на потерпілого та свідків, продовження злочинної діяльності.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував відомості про особу обвинуваченого, а також особливу суспільну небезпеку, інкримінованих його злочинів і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки наявність ризиків, на підставі яких такий запобіжний захід було обрано, не відпала. Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду не представлено.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до приписів ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як для застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Колегія суддів приходить до висновку, що прокурором було наведено достатньо підстав для продовження строку дії, застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні, є доведеними і вони дають підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, судом першої інстанції взято до уваги, що обвинуваченому ОСОБА_6 ставиться у вину вчинення, зокрема, особливо тяжкого злочину, і в разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, що свідчить про можливість переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення вказаного покарання, неправомірного впливу на потерпілих та свідків, продовження злочинної діяльності, тому судом вірно враховано такі обставини, та зазначено, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені в апеляційній скарзі, про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який- у виді домашнього арешту.

Обставини, що враховувались слідчим суддею та судом при продовженні дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наразі, не змінилися, тому підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, немає.

Колегія суддів уважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому та виправдовують тримання його під вартою..

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченого, враховуючи всі обставини інкримінованих злочинів, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 і виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на ті обставини, що він має міцні соціальні та сімейні зв`язки, постійне місце проживання, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому. На думку колегії суддів, такі обставини не є визначальними та такими, що дають підставу обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, на що є посилання в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта про те, що він зобов`язується виконувати усі покладені судом обов`язки та виконувати вказівки слідчого, прокурора, не спростовує встановлених судом обставин і висновків, та не дає підстав вважати, що продовження відносно обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, належним чином, забезпечить його процесуальну поведінку, усуне ризики встановлені ст. 177 КПК України.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про погіршення його стану здоров`я, та що він не може утримуватись в умовах ізоляції, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду та впливали на законність судового рішення, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3