Провадження №1-кс/369/19/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі КК України),

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання слідчого розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що слідчими слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Під час досудового розслідування встановлено, що 17 жовтня 2016 року між Інститутом садівництва Національної академії аграрних наук України, як державною науковою організацією, на яку покладено функції з управління майном, що перебуває у державній власності, в особі директора ОСОБА_8 та громадянином України ОСОБА_5 укладено контракт (далі - Контракт), відповідно до якого останній призначається на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на термін з 17 жовтня 2016 року по 17 жовтня 2019 року.

Наказом директора Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України від 17 жовтня 2016 року № 138-к ОСОБА_5 призначено на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України з 17 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 Контракту, керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Орган управління зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Згідно пункту 3 Контракту, керівник, який уклав цей контракт, є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами.

На підставі положень пункту 4 Контракту, керівник діє на засадах єдиноначальності.

Пунктом 6 Контракту визначено, що Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Відповідно до пункту 16 Контракту, Керівник має право: діяти від імені підприємства, представляти його на всіх підприємствах, в установах та організаціях; укладати господарські та інші угоди; видавати доручення; відкривати рахунки в банках; користуватися правом розпорядження коштів підприємства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства; в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства; вирішувати інші питання, віднесені законодавством, Органом управління майном, статутом підприємства і цим контрактом до компетенції Керівника.

08 грудня 2016 року затверджено нову редакцію Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (далі - Статут).

Відповідно до пункту 1.6. Статуту, у своїй діяльності підприємство керується Конституцією України, Законами України «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», Цивільним, Господарським та Податковим кодексами України, іншими законами України, актами президента України, Кабінету Міністрів України, Статутом Академії та цим Статутом.

Згідно пункту 2.1. Статуту Підприємство створено з метою організаційно-господарського забезпечення науково-дослідним установам Академії умов для проведення досліджень, випробувань і доопрацювання наукових розробок, їх апробації проведення виробничої перевірки і впровадження їх у виробництво та іншої господарської діяльності.

Підприємство, як юридична особа, є державним сільськогосподарським підприємством, яке створене з метою організаційно-господарського забезпечення Науковій установі умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур і саджанців.

Положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Статуту визначено, що Підприємство є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб?єкт господарювання. Підприємство є юридичною особою. Права та обов?язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації, яка здійснюється в установленому законодавством порядку за місцем знаходження.

На підставі пункту 3.5. Статуту, економічною основою діяльності Підприємства є державна власність України на основні фонди, інше державне майно, а також землі Академії, які закріплені за нею постановою Президії Верховної Ради Української РСР «Про статус Української академії аграрних наук» від 29 липня 1991 року № 1370 - XII, що перебувають у розпорядженні установ Академії.

Майновий комплекс Підприємства складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансі Підприємства і передані йому Академією на праві господарського відання, а також придбані Підприємством за рахунок коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законодавством.

Відповідно до пунктів 4.14. та 4.16. Статуту, відчуження нерухомого майна Підприємства, що перебуває у віданні Академії, здійснюється лише з дозволу Президії Академії в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Списання майна, яке знаходиться на балансі Підприємства, здійснюється з дозволу Президії Академії в порядку, встановленому законодавством.

Згідно пункту 6.2.1. Статуту Підприємство зобов`язане забезпечувати ефективне та цільове використання закріпленого за ним державного майна та виділених державних коштів.

Ні підставі положень пунктів 7.2., 7.5., 7.6. та 7.7. Статуту, управління підприємством здійснюється його директором, який підзвітний академії.

Директор підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї директором Наукової установи після погодження з президентом Академії, відповідно до її статуту.

Директор, діючи від імені Підприємства та в його інтересах, відповідно до законодавства та в межах цього Статуту і контракту, самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Наукової установи, Академії і трудового колективу Підприємства, зокрема: організовує і здійснює керівництво науково-дослідною і виробничо-господарською діяльністю Підприємства; має право, без окремої на те довіреності, представляти Підприємство у всіх установах, організаціях та підприємствах; укладає господарські договори, видає довіреності іншим особам, відкриває рахунки в установах банків та реєстраційні рахунки - у відділеннях Державного казначейства; розпоряджається майном та коштами Підприємства відповідно до чинного законодавства та цього Статуту; в межах своєї компетенції видає накази та розпорядження у встановленому порядку, самостійно визначає структуру і в установленому порядку затверджує штатний розпис в межах фонду оплати праці; затверджує положення про структурні підрозділи Підприємства і визначає посадові обов`язки їх працівників; забезпечує дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку; несе відповідальність за формування та використання прибутку Підприємства та за взаєморозрахунки з бюджетами всіх рівнів.

Директор здійснює управління Підприємством. Він несе персональну відповідальність за стан та діяльність Підприємства, за збереження та ощадливе використання майна Підприємства, забезпечення пожежної безпеки його об?єктів, а також створення належних соціально-побутових умов для трудового колективу.

Таким чином, будучи директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_5 постійно обіймає на вказаному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому відповідно до положень частини 3 статті 18 Кримінального кодексу України він є службовою особою.

При цьому встановлено, що ОСОБА_5 обіймаючи посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, здійснюючи повноваження, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, вчинив зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, за наступних обставин.

Відповідно до Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» (далі - Закон), цей Закон визначає особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук - Національної академії аграрних наук України, Національної академії медичних наук України, Національної академії педагогічних наук України, Національної академії правових наук України, Національної академії мистецтв України - та особливості управління державним майном, яке закріплено за установами, організаціями та підприємствами, що перебувають у віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.

Згідно статті 2 Закону, об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та об`єкти майнового комплексу національних галузевих академій наук належать відповідно Національній академії наук України та національним галузевим академіям наук на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України та до відання національних галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Положеннями статті 5 Закону визначено, що об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання.

Національна академія наук України, національні галузеві академії наук та організації, що віднесені до їх відання, мають право використовувати належне їм майно для участі у цивільних відносинах, у тому числі для ведення фінансово-господарської діяльності, відповідно до цілей їх утворення та в межах їх цивільної правоздатності.

Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За положеннями статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових.

У відповідності частини 1 статті 4 Житлового Кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським об`єднанням (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до законодавства України до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Частиною 1 статті 5 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до статті 58 Житлового Кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 118 Житлового Кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

У відповідності до статті 122 Житлового Кодексу УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Народному депутату України спеціальний ордер видається Управлінням справами Верховної Ради України. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення про порядок надання службових житлових приміщень), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 6 Положення про порядок надання службових житлових приміщень, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідно районної, міської, районної в місті ради народних депутатів.

Положеннями статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав державної реєстрації права власності та інших речових прав, серед яких: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Таким чином, ордер не визначено підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 25 липня 2018 року, у директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, спрямований на зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

25 липня 2018 року ОСОБА_5 перебуваючи за місцем виконання своїх службових обов`язків - адміністративній будівлі Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський (Києво-Святошинський) район, село Дмитрівка, вулиця Молодіжна, 1, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, в порушення вищенаведених вимог Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Житлового Кодексу Української РСР, Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зловживаючи владою та службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використав свою владу та службове становище всупереч інтересам служби та підписав ордер № 3 на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житлове приміщення - квартиру № 1 площею 60,6 кв. м.

У подальшому, 11 червня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація плюс», у порушення вимог статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняв наступні рішення про державну реєстрацію прав № 47291086 та зареєстрував на підставі ордеру від 25 липня 2018 року № 3 за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Внаслідок зловживання директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_5 владою та службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, з державної власності неправомірно вибуло державне майно, а саме приміщення будівлі - квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 27 жовтня 2023 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) загальною площею 60,6 кв. м (житлова площа 22,9 кв. м.) станом на 11 червня 2019 року становить 593 139 (п`ятсот дев`яносто три тисячі сто тридцять дев`ять) гривень, що відповідає 617,5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а тому відповідно до примітки 4 до статті 364 Кримінального кодексу України є тяжкими наслідками.

Внаслідок зловживання директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_5 владою та службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, з державної власності неправомірно вибуло державне майно загальною вартістю 593 139 (п`ятсот дев`яносто три тисячі сто тридцять дев`ять) гривень, що спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України, а саме у зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

У грудні 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується, зокрема, наступними доказами: заявою про вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25 липня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25 липня 2023 року; висновком експерта №СЕ-19/111-23/39328-ОБ від 26 жовтня 2023 року; протокол огляду місця події від 04 жовтня 2023 року; протоколом огляду інтернет ресурсу ІС ДП «НАІС» від 20 листопада 2023 року; листом ФДМУ від 04 листопада 2023 року № 10-25-28750 та доданими до нього матеріалами, а саме: інформація про нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» інституту садівництва національної академії аграрних наук України»; матеріалами тимчасових доступів до документів які перебували у володінні: ДП ДГ "Дмитрівка", НААН України, Інституту садівництва НААН України; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У даному випадку, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищевикладене, у ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня підозрюваному ОСОБА_5 , з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, частина з яких отримала квартири та перебуває у прямому підпорядкуванні ОСОБА_5 .

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що останній, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі доведення його вини, а саме, у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у разі обрання менш суворого запобіжного заходу, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

При цьому, кримінальне правопорушення відноситься до корупційного правопорушення відповідно до приписів ст. 45 КК України, а тому в разі засудження останньому загрожує лише реальна міра покарання.

Також, органом досудового розслідування встановлено існування ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Оскільки, на даний час органом досудового розслідування встановлюються інші особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, речі, письмові записи та інші документи, які складалися, видавалися та використовувалися задля незаконного заволодіння грошовими коштами. Знаючи про місце зберігання вказаних речей підозрюваний ОСОБА_5 може їх знищити з метою уникнення відповідальності, що в свою чергу унеможливить встановленню істини у справі.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким ОСОБА_5 може впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні. Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний маючи вільну можливість у пересуванні та знаючи про фактичне місце проживання свідків, які ще не допитані безпосередньо в суді, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань.

Враховуючи викладене, слідчий просить застосувати застосувати у кримінальному провадженні № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 2 статті 364 КК України до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , строком на 60 діб та покласти на нього наступні обов`язки: не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; з`являтись до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу; здати до органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон; не спілкуватись із свідками без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому.

Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 щодо поданого слідчим клопотання заперечували. При цьому, захисник подав до суду письмові заперечення, згідно з якими вважає підозру ОСОБА_5 необґрунтованою, оскільки ордер підписаний ОСОБА_5 , як директоромДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, не є підставою для відчуження вищевказаного нерухомого майна. Крім того, захисник звертає увагу суду, що до клопотання не долучено будь-яких доказів скоєння ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ст. 191, 364 КК України. При цьому, ОСОБА_5 оголошено підозру лише у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. А також матеріали клопотання не містять будь-якого обґрунтування наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Так,слідчими слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 від 18.12.2023 року кримінальні провадження № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, № 0005108 від 18 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, № 0005109 від 18 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, № 0005110 від 18 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, № 0005111 від 18 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та № 0005112 від 18 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, об`єднано в одне провадження за № 0002542.

20 грудня 2023 року в рамках кримінального провадження № 0002542 від 23 червня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується: заявою про вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25 липня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25 липня 2023 року; висновком експерта №СЕ-19/111-23/39328-ОБ від 26 жовтня 2023 року; протокол огляду місця події від 04 жовтня 2023 року; протоколом огляду інтернет ресурсу ІС ДП «НАІС» від 20 листопада 2023 року; листом ФДМУ від 04 листопада 2023 року № 10-25-28750 та доданими до нього матеріалами, а саме: інформація про нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» інституту садівництва національної академії аграрних наук України»; матеріалами тимчасових доступів до документів які перебували у володінні: ДП ДГ "Дмитрівка", НААН України, Інституту садівництва НААН України; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому, в матеріалах клопотання відсутні будь-які відомості про оголошення підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу віднесено запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- чи наявні ризики кримінального провадження;

- інші обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу та передбачені ст. 178 КПК України;

- чи наявні обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ, обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv.UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Зі змісту доданих до клопотання документів вбачається причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Проте, наразі досудове розслідування триває .

Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

У світлі конкретних обставин даного клопотання, досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри. Підозра є обґрунтованою, вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом "обґрунтованої підозри") для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак, вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, у разі доведення його вини в суді, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому є всі підстави вважати, що у разі обрання менш суворого запобіжного заходу він буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. Досудове розслідування як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичною, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки такої особи, адже співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії є цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

Проте, під час розгляду вищевказаного клопотання судом не встановлено жодного порушення, чи неявки підозрюваного ОСОБА_5 до органів слідства, прокуратури чи суду, тому наразі цей ризик існує хоча є мінімальним.

Ризики знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків чи інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, з огляду на посаду підозрюваного ОСОБА_5 та те, що йому відомі адреси свідків у даному кримінальному провадженні також заслуговують на увагу суду, однак вірогідність їх вчинення прокурором у судовому засіданні жодним чином не доведено.

При цьому, з урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим. Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження і належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків кримінального провадження, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності додаткові відомості щодо кримінального правопорушення та особи підозрюваного.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу враховує такі обставини:

- надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України;

-інкримінований злочин КК України відносить до тяжкого злочину і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем смт Гута Богодухівського району Харківської області, українцем, громадянином України, одружений, неповнолітніх осіб на утриманні немає, має вищу освіту, працює на посаді директора ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , зі слів раніше не судимий.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у слідчого судді переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 і 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачених п. 3 ч. 1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті.

Разом з тим, стороною обвинувачення в даному випадку не обґрунтовано, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання можливим ризикам, зазначеним у клопотанні.

А тому, у цьому кримінальному провадженні на даному етапі слідчий суддя, враховує заперечення сторони захисту та не вбачає за доцільне застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, а тому застосовує відносно ОСОБА_5 особисте зобов`язання.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

З урахуванням обставин справи, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладає на нього обов`язки з`являтись до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи; здати до органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування із свідками у вказаному провадженні.

Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-179, 181, 184, 186, 193, 194, 196-198, 370-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Гута Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, який працює на посаді директора ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, а саме до 20 лютого 2024 року (включно).

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- здати до органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- утримуватися від спілкування із свідками у вказаному провадженні;

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1