Дата документу 07.12.2023
Справа № 334/5914/23
Провадження № 1-кп/334/650/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0000332 від 29.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню технічну освіту, офіційно працевлаштованого водієм у КП «Запоріжелектротранс», не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.06.2023, приблизно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на своєму робочому місці, а саме керуючи муніципальним автобусом № 18, бортовій номер № НОМЕР_1 , який здійснював рух по маршруту «вул. Товариська вул. Новокузнецька» на зупинці громадського транспорту «Школа», яка розташована по вулиці Професора Толока в місті Запоріжжя, в цей момент до салону вказаного автобусу зайшла чергова з реєстрації пасажирів, контролер квитків на міському транспорті КП «Запоріжелектротранс» ОСОБА_6 . Під час руху автобусу, під керуванням ОСОБА_4 , надала останньому своє посвідчення та відповідний жетон, після чого попрохала надати ОСОБА_4 шляховий лист, на що останній відмовився.

В подальшому, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «вул. Ладозька» в місті Запоріжжя, ОСОБА_4 розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_6 , в ході якого у ОСОБА_4 виникли раптові неприязні відносини та прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину голови ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді синця лівої вушної раковини, яке само по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, не визнав, та пояснив, що він працював водієм на автобусі 72 маршруту. В 19-33 він від`їхав з кінцевої зупинки. На зупинці «Школа» побачив, що контролери махають рукою, тому затримався і відкрив двері. Зайшла ОСОБА_6 та стала погрожувати, та сказала: «зараз я тобі зроблю». Він попросив її не затримувати його та продовжив рух автобуса. Сказав їй пред`явити посвідчення та не відволікати його під час руху автобуса. Коли зупинив автобус, пішов у салон, та тільки наблизився до ОСОБА_6 , вона тикнула телефон йому в обличчя, тому він відштовхнув її руку з телефоном. Вона кричала в цей час, що її вбивають та упала на сидіння, хоча він її не торкався, можливо вона сама себе вдарила телефоном. Він вийшов із салону і пішов сів за кермо, став телефонувати начальнику та диспетчеру, однак вони не брали телефон, тому поїхав по маршруту.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, його винуватість підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, які є належними та допустимими, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює контролером квитків на міському транспорті КП «Запоріжелектротранс», в той день, дату не пам`ятає, вона працювала разом з ОСОБА_7 . На зупинці «Школа» водій відкрив двері і коли вона вже зібралася піднятися в автобус та трималася за поручень, однак водій закрив двері та прищемив їй праву руку. Коли вона стала кричати, водій відкрив двері і вона зайшла до салону, також зайшла її колега, свідок ОСОБА_7 . Підійшовши до водія вона пред`явила жетон та запитала у водія путівку, однак водій сказав надати посвідчення та став кричати. Потерпіла дістала посвідчення та пред`явила водію, також дістала мобільний телефон і стала вести відеофіксацію. Водій ОСОБА_4 зупинив автобус, вийшов із кабіни та став кричати, щоб вона віддала йому її телефон. Вона пройшла по салону автобуса і присіла для заповнення наряду, однак до неї підбіг водій ОСОБА_8 , хотів вихопити телефон. Потім схватив її за ліву руку, вдарив її правою рукою в ліве вухо і вибіг. Далі водій знову сів за кермо і поїхав далі по маршруту. Вони з колегою взяли номер телефону у пасажира, яка була свідком, доїхали до площі Запорізька та пішли писати заяву на водія Кулю.

- показами свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що в той день вона працювала разом з ОСОБА_6 , та вони виконували свої функціональні обов`язки контролерів. На зупинці «Школа» під`їхав автобус і коли вони переходили дорогу, водій почекав їх. Коли підбігли до автобуса і ОСОБА_9 хотіла зайти в автобус та взялася за поручень, водій закрив двері та прищемив їй руку. ОСОБА_6 стала кричати та пасажири також, водій відкрив двері і вони зайшли до салону. ОСОБА_6 показала жетон і попросила надати квитково-обліковий лист для перевірки білетів у пасажирів. Водій сказав, що нас не знає, необхідно надати йому посвідчення. Цаюкова показала йому посвідчення, однак він не надавав лист для перевірки білетів, та між ними розпочався словесний конфлікт. ОСОБА_9 стала знімати все що відбувається на мобільний телефон. Водій зупинив автобус, зайшов у салон, штовхнув ОСОБА_9 на сидіння та вдарив її в ліве вухо. Жінка пасажир стала кричати: «що ви робите», водій розвернувся і пішов до кабіни, сів за кермо і вони поїхали. Коли доїхали до зупинки площа Запорізька, вони з ОСОБА_10 встали і пішли до поліції писати заяву. У жінки пасажира вони взяли номер телефону, оскільки вона була свідком.

- показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що в літній час їхала з роботи, сіла на кінцевий зупинці в автобус на друге сидіння праворуч. На зупинці «Школа» люди зайшли в салон і автобус закрив двері, почав рух, а потім зупинився і відкрив двері і в салон зайшли дві жінки контролери. Однак із них сказала, що ти робиш та стала вимагати дати маршрутний лист. Жінки показали посвідчення та вимагали надати їм лист, однак він відмовився. Водій автобуса продовжив рухатися, а потім зупинився не доїхавши зупинки «Сільпо», вибіг з кабіни, зайшов в салон, схватив жінку контролера і замахнувся на неї. Свідок бачила, що відбувся дотик правої руки водія до щоки жінки контролера, і та дуже кричала. Тому вона встала з сидіння і стала між ними, щоб перешкодити водію продовжувати, бо якби вона не втрутилась, то була би бійка. Чи проводила контролер знімання на телефон вона не бачила, але чула, що казали про знімання. Водій пішов сів за кермо і продовжив рух. Жінки контролери попрохали її телефон, оскільки вона була свідком, коли все це відбувалося. На зупинці ОСОБА_12 вона вийшла з автобуса.

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.06.2023 відповідно до якого, ОСОБА_6 просить органи поліції прийняти заходи до водія автобуса на маршруті №18 Тараса Кулі, котрий 28.06.2023 року приблизно о 19:15 на зупинці транспорту «Школа» в напрямку центра міста в автобусі спричинив тілесні ушкодження їй. (а.с.29)

- заявою ОСОБА_6 старшому дізнавачу СД Запорізького РУП ГУНП Запорізької області ОСОБА_13 , відповідно до якої вона просить долучити до матеріалів кримінального провадження відеозапис знятий нею у салоні автобуса маршрут №18, номер автобуса 0118 від 28.06.2023 року. (а.с. 30-31)

- Постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 29.06.2023 року, якою диск DVD-R із відеозаписом тривалістю 04 хвилин 58 сек. (а.с. 32)

- Протоколом огляду від 29.06.2023 року відповідно до якого проведено огляд матеріалів відео, які зі свого мобільного телефону ОСОБА_6 надала органу досудового розслідування. (а.с. 33-34)

- Постановою про призначення судової медичної експертизи від 29.08.2023 року. (а.с. 35)

- Висновком експерта №1149п від 03.07.2023 року проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , відповідно до якого приогляді ОСОБА_6 , 1969 р.н., 29.06.2023 виявлені: синці лівої вушної раковини та правого передпліччя; слід медичної ін`єкції в лівій ліктьовій ямці. Синці утворились від дії тупих предметів, індивідуальні характеристики яких в ушкодженнях не відобразились в термін, що не суперечить заявленому освідуваною та вказаному в постанові і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.2. б/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6) (а.с.36-37)

- Висновком експерта №1237/к (експертиза за матеріалами справи) від 13.07.2023 року проведеної судово-медичною експертною комісією відповідно до якого, враховуючи обставини, зазначені потерпілою ОСОБА_6 , 1969 р.н., під час проведення огляду 29.06.2023 р та допиту від 11.07.2023 р, а також об`єктивні дані експертизи № 1149п від 29.06.2023 р, вважаю що ушкодження правого передпліччя могло утворитись внаслідок травматичного впливу дверцят транспортного засобу, ушкодження лівої ушної раковини - від дії нападника; в лівій ліктьовій ямці виявлений слід медичної маніпуляції. (а.с. 38-40)

Судом досліджено подані стороною обвинувачення докази, а також оцінено заперечення захисту на предмет їх достатності та обґрунтованості. Під час постановлення вироку в нарадчій кімнаті проведено детальний аналіз показань обвинуваченого, потерпілої та свідків. Одночасно з`ясовано фактичні дані, що містяться в таких показаннях та ті, які відображені у висновках експертів, оцінено такі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст. 368 КПК України.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення крім випадків, встановлених ч.2 ст. 89 КПК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 заперечувала, щодо долучення копії диску DVD-R із відеозаписом, оскільки вважає, що він не є оригіналом.

Суд вважає необґрунтованою позицію сторони захисту про те, що долучений диск, не є оригіналом.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України, оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще й його відображення, якому надається таке ж значення як документу.

Безпідставним є ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документу. Характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8).

Відповідно до ст. 7 цього Закону, у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений прокурором до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на мобільному телефоні в електронному вигляді у виді файлу.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Аналогічну позицію Верховний Суд виклав при розгляді справи №751/6069/19 у своїй постанові від 10.09.2020.

Досліджені в ході судового розгляду докази суд, у відповідності до ст.85, 86 КПК України, вважає належними та допустимими, оскільки вони здобуті у визначений законом спосіб, та кладе в основу при постановленні даного вироку.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_6 ,суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , та висновком судово-медичної експертизи. Мотивів для обмови потерпілою обвинуваченого не встановлено, усі свідчення потерпілою надавалися під присягою, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, надала чіткі, несуперечливі та послідовні показання про те, що саме ОСОБА_4 завдав їй тілесні ушкодження, вказавши при цьому час, місце та механізм їх заподіяння. Обставин, які би ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляду не встановлено. Доказів того, що тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитись внаслідок інших причин, ніж ті, що покладені в основу обвинувачення ОСОБА_4 - суду не надано.

Суд дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази в судовому засіданні, здійснивши їх оцінку та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що досліджені судом докази у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом,а викладені обвинуваченим на свій захист показання, є спробою уникнути кримінальної відповідальності, оскільки об`єктивно спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України відносяться до проступку.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований водієм у КП «Запоріжелектротранс», позитивно характеризується за місцем роботи, не одружений, не перебуває на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах, свою вину в вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення не визнав.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_4 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу у максимально можливому розмірі. На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст..368-371, 373-376, ч.15 ст.615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Речові докази: оптичний DVD диск залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1