Справа №581/336/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/156/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 581/336/20 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 20.04.2021, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Байрак Липоводолинського району, мешканець АДРЕСА_1

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

захисника адвоката ОСОБА_14 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_15 просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, оскільки надані суду докази повністю підтверджують вину ОСОБА_13 у нанесенні їм тілесних ушкоджень, в той час як висновки суду є необгрунтованими та не відповідають фактичним обставинам події кримінального правопорушення;

- прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_13 винним та призначити покарання у виді 1 року виправних робіт з утриманням 20 % заробітку в прибуток держави. На підставі ст. 49 КК звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вимоги обгрунтовані тим, що висновки суду про недостовірність показань потерпілих не відповідають дійсності, так як вони є послідовними та узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами, фото з телефону обвинуваченого не є доказом невинуватості ОСОБА_13 , частина свідків не були очевидцями конфлікту, суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, у вироку не зазначено, чому взяті до уваги одні докази та відкинуті інші.

Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 20.04.2021 ОСОБА_13 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК і виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Згідно пред`явленого обвинувачення 05.04.2019 близько 19:15 у ОСОБА_13 , який перебував на АДРЕСА_2 , виник конфлікт на побутовому підґрунті вже існуючих неприязних відносин з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , після чого останні пішли далі. Потім ОСОБА_13 прийшов до подвір`я за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , умисно наніс останній кулаком правої руки, в якому був затиснутий невстановлений металевий предмет, один удар в ділянку лівого ока, внаслідок чого ОСОБА_11 впала на землю на правий бік. Не зупиняючись на вчиненому, в той час, коли ОСОБА_11 самостійно намагалася піднятися, ОСОБА_13 наніс їй ще один удар кулаком правої руки в область грудей. В результаті отриманого удару ОСОБА_11 знову впала на землю на правий бік. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_11 отримала легкі тілесні ушкодження. В період часу, коли ОСОБА_13 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , втрутився ОСОБА_12 , який прохав ОСОБА_13 припинити свої протиправні дії. ОСОБА_13 кулаком правої руки умисно наніс один удар останньому в область правого плеча, після чого ОСОБА_12 впав на асфальтобетонне покриття на лівий бік. У той час, коли останній самостійно піднявся, ОСОБА_13 схопив його за одяг та ударив об стіну гаража, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Оцінивши всі обставини кримінального провадження та проаналізувавши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані докази не доводять винуватість ОСОБА_13 поза розумним сумнівом.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які підтримали апеляційні скарги, просили ухвалити новий вирок, доводи обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 , які заперечили проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_13 пред`явлене обвинувачення в тому, що він 05.04.2019 перебуваючи по АДРЕСА_3 , спричинив ОСОБА_11 і ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження.

Під час розгляду висунутого ОСОБА_13 обвинувачення сторонами кримінального провадження надано такі докази:

- показання обвинуваченого ОСОБА_13 , згідно яких починаючи з 2014 р. у нього з потерпілими склалися неприязні стосунки. 05.04.2019 близько 19:15, перебуваючи у дворі будинку по 4-му пров. Роменської він побачив ОСОБА_11 і ОСОБА_12 з дитиною, яку шукали батьки. Він забрав дитину та відвів до її батьків. Повернувшись, між ним та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 розпочалась словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_11 голосно кричала та ображала його, а потім сама впала набік. ОСОБА_12 взяв шматок шиферини, що лежав поблизу сараю та направляв на нього, махав круговими рухами, вдарив його по руці та вперся шифериною йому в живіт, щоб він до ОСОБА_12 не підходив. Від шиферини відламався кусок та полетів у сторону ОСОБА_11 . Він намагався відзняти відео сварки на телефон, але відеозапис зробити не вдалося, вийшло лише фото. Під час сварки він не наближався до потерпілих на відстань, меншу за 1,5 2 м, ніяких ударів та тілесних ушкоджень їм не завдавав, ОСОБА_12 взагалі не падав, ОСОБА_11 лежала декілька хвилин, потім встала сама;

- показання потерпілого ОСОБА_12 , згідно яких 05.04.2019 у вечірній час, коли вони йшли в разом з дитиною ОСОБА_16 , до них підійшов ОСОБА_13 , фотографував на телефон і кричав, що дитину шукає мати. Після цього ОСОБА_13 взяв дитину та пішов. Дійшовши до гаражу вони побачили там ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_11 , яка йшла попереду, наблизилась до ОСОБА_13 , останній правою рукою вдарив її у висок, при цьому тримав у руці якийсь твердий гострий предмет, а лівою рукою знімав на телефон. Потім ОСОБА_13 другий раз вдарив ОСОБА_11 , що піднімалася, правою рукою у ліве плече та штовхнув тулубом, від чого вона впала другий раз. Далі ОСОБА_13 вдарив його правою рукою в плече та штовхнув тулубом, від чого він упав. ОСОБА_12 піднявся, а ОСОБА_13 другий раз його вдарив, від чого потерпілий впав на живіт. ОСОБА_13 все знімав на телефон. Після цього потерпілий взяв шиферину, вперся собі в живіт та не допускав до себе ОСОБА_13 ;

- показання потерпілої ОСОБА_11 , згідно яких у неї з ОСОБА_13 існують тривалі неприязні, конфліктні відносини. 05.04.2019 у вечірній час вона та ОСОБА_12 йшли в сторону будинку разом з дитиною ОСОБА_16 . До них підійшов ОСОБА_13 та сказав, що дитину шукає мати. ОСОБА_13 взяв дитину за руку та відвів до матері. Коли вони з ОСОБА_12 дійшли до належного їй гаража, то побачили, що там стоїть ОСОБА_13 . Він тримав ніж чи металевий предмет у правій руці, яким наніс удар в район надбрівної дуги лівого ока. Від удару вона впала на лівий бік, намагалась піднятися, а ОСОБА_13 вдруге вдарив правою рукою в район грудей і вона знову впала. ОСОБА_12 , який перебував позаду, намагався припинити дії ОСОБА_13 , але останній вдарив ОСОБА_12 двічі і той впав. Після цього ОСОБА_12 взяв до рук кусок шиферини, яким став відпихати ОСОБА_13 ;

- показання свідка ОСОБА_17 (лікаря), згідно яких 06.04.2019 близько 11 год. він здійснив огляд тілесних ушкоджень потерпілих. У ОСОБА_11 було виявлене забійне садно зовнішнього кута лівого ока, забійне садно зовнішньої поверхні правого ліктьового суглоба. У ОСОБА_12 була припухлість та гематома тильної сторони правої кисті, садно правого ліктьового суглобу та правого колінного суглобу. Травми були не свіжі, кровотечі не було, на шкірі сформувалася кірка. Записи були зроблені до медичних карток потерпілих, при цьому медсестра помилково записала про ушкодження в ОСОБА_11 кута правого ока замість правильного запису про ліве око. Пізніше ця помилка була виправлена. Ушкодження було у виді садна, а не рани;

- показання свідка ОСОБА_18 (дружини обвинуваченого), згідно яких у неї та її чоловіка існують тривалі неприязні стосунки з ОСОБА_11 05.04.2019 ввечері вона йшла до двору будинку за місцем проживання і почула гучну розмову чоловіка з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . ОСОБА_13 удари та ушкодження потерпілим не наносив, до них взагалі не підходив, перебуваючи на відстані близько 2-4 м. Тілесних ушкоджень на потерпілих не бачила. Поряд були ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ;

- показання свідка ОСОБА_19 , згідно яких 05.04.2019 ввечері він перебував біля під`їзду в дворі буд. АДРЕСА_4 і бачив як йшли ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , а за ними йшов ОСОБА_13 , тримаючи в руці телефон на витягнутій руці. Вони голосно розмовляли, при цьому ОСОБА_12 взяв до рук кусок шиферини та став замахуватись на ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 стояла поруч та лаялась. Ніяких ушкоджень ОСОБА_13 потерпілим ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не завдавав, і жодних ушкоджень на них не було;

- показання свідка ОСОБА_16 , згідно яких у квітні 2019 р. вона шукала свою дитину. ОСОБА_13 допомагав їй у пошуках. Він і привів дитину до неї. Конфлікту між ОСОБА_13 з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не чула;

- показання свідка ОСОБА_22 , згідно яких про конфлікт у квітні 2019 р. між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 вона дізналася від ОСОБА_19 . Тілесних ушкоджень на потерпілих вона не бачила;

- показання свідка ОСОБА_21 , згідно яких в день події вона бачила у дворі будинку по АДРЕСА_2 як ОСОБА_13 розмовляв з ОСОБА_16 . У цей час з-за сараїв підійшли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Між ними та ОСОБА_13 виникла суперечка. Вона зайшла до свого сараю, а коли вийшла то побачила, що ОСОБА_12 стоїть із куском шиферини в руках, яким розмахував, а потім наставив до живота ОСОБА_13 , що перебував від нього на відстані близько 2 м. При цьому ОСОБА_11 , яка перебувала за спиною у ОСОБА_12 , демонстративно впала на землю з невідомої причини, потім сиділа на землі та кричала. ОСОБА_13 не підходив ні до ОСОБА_11 , ні до ОСОБА_12 . Заподіяння тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_13 не бачила, при ній ОСОБА_12 не падав на землю;

- показання експерта ОСОБА_23 , який підтвердив надані ним висновки;

- фотозображення, на якому зафіксована потерпіла ОСОБА_11 з тілесним ушкодженням в області лівого ока. Під зображенням міститься напис « ОСОБА_11 . Фото зроблено восьмого квітня»;

- довідку Липоводолинської центральної районної лікарні від 20.05.2019 № 01-23/96 про те, що ОСОБА_11 06.04.2019 була оглянута хірургом лікарні. Встановлений діагноз: садна і підшкірна гематома лівого ока. Забій правого ліктьового суглоба;

- протокол огляду предмета від 17.05.2019, згідно з яким за участі свідка ОСОБА_13 та захисника було здійснено огляд фотозображення в роздрукованому вигляді, датованого 05.04.2019, на якому зображена ОСОБА_11 , що стоїть позаду ОСОБА_12 , який тримає в руках уламок шиферини;

- копію амбулаторної карти ОСОБА_11 із записом про те, що 06.04.2019 їй встановлено діагноз: забій та садна м`яких тканин лівого ока, забій та садна правого ліктьового суглоба;

- копію амбулаторної карти ОСОБА_12 із записом про те, що 06.04.2019 йому встановлено діагноз: травматичні садна правого ліктьового та правого колінного суглобів. Забій м`яких тканин тилу правої кисті;

- висновок експерта № 286 від 02.10.2019, згідно з яким ОСОБА_12 звертався за медичною допомогою до лікаря хірурга 06.04.2019, який виявив у нього по одному садну в проекціях правого ліктьового і правого колінного суглобів. Тілесні ушкодження могли відповідати терміну 05.04.2019. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів (предмета). Тілесні ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями;

- висновок експерта № 285 від 02.10.2019, згідно з яким ОСОБА_11 зверталася за медичною допомогою до лікаря хірурга 06.04.2019, який виявив у неї припухлість і поперечне садно в ділянці зовнішнього кута лівого ока, а також садно в проекції правого ліктьового суглобу. Тілесні ушкодження могли відповідати терміну 05.04.2019. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів. Тілесні ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями;

- протокол огляду предмета від 09.12.2019, згідно з яким було проведено огляд належного ОСОБА_13 мобільного телефону. В галереї телефону виявлену одне фотозображення, датоване 05 квітня о 19:39 із зображенням ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , яке було надане ОСОБА_13 до цього;

- протокол слідчого експерименту від 19.12.2019 за участю ОСОБА_13 , згідно якого він повідомив і продемонстрував як ОСОБА_12 уламком шиферини замахнувся і наніс йому один удар в область лівої руки (долоні). Від удару шматок шиферини відламався та відлетів в сторону. Коли він повернув голову в бік ОСОБА_12 , то ОСОБА_11 вже лежала на спині на землі;

- протокол слідчого експерименту від 21.12.2019 за участю свідка ОСОБА_20 , згідно якого він повідомив і продемонстрував як ОСОБА_12 тримав в руках частину шиферини та махав нею, вдаривши ОСОБА_13 в живіт та по лівій руці, частина шиферини відламалася. ОСОБА_11 у цей час лежала на спині на ґрунті та кричала;

- протокол слідчого експерименту від 21.12.2019 за участю свідка ОСОБА_19 , згідно якого він повідомив і продемонстрував як ОСОБА_12 дістав шиферину та почав нею замахуватись в бік ОСОБА_13 . Від шиферини відламався невеликий шматок та впав на землю. При ньому ніхто нікому тілесних ушкоджень не наносив;

- протокол слідчого експерименту від 19.12.2019 за участі потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , згідно якого вони повідомили як ОСОБА_13 , тримаючи в правій руці металевий предмет, схожий на ніж, наніс цим предметом один удар в область лівої скроні ОСОБА_11 . У результаті нанесеного удару ОСОБА_11 впала на землю на праву сторону та правий лікоть. Коли ОСОБА_11 намагалися підвестися, ОСОБА_13 кулаком правої руки наніс один удар в область грудей, внаслідок чого вона знову впала. Після цього прийшли ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . ОСОБА_12 , який знаходився на відстані 3-4 м, підійшов до ОСОБА_13 та звернувся з вимогою припинити такі дії, але останній кулаком правої руки наніс один удар в область його правого плеча, від якого він впав. Після того як ОСОБА_12 підвівся, ОСОБА_13 наніс йому удар кулаком в праву сторону, в результаті якого він впав обличчям донизу. ОСОБА_12 підвівся, взяв до рук уламок шиферу довжиною близько 1 м, впер його в живіт ОСОБА_13 і не підпускав його до себе;

- висновок експерта № 373 від 30.12.2019, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_12 у виді саден в проекціях правого ліктьового і правого колінного суглобів могли утворитися від дій, спричинених йому ОСОБА_13 , як це було продемонстровано потерпілим під час слідчого експерименту;

- висновок експерта № 372 від 30.12.2019, згідно якого характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 у виді садна в ділянці зовнішнього кута лівого ока і садна в проекції правого ліктьового суглобу не виключає можливості утворення їх при обставинах, продемонстрованих потерпілою під час слідчого експерименту.

Суд першої інстанції дослідив зазначені докази, перевіривши доводи обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання ними процесуальних обов`язків, та, витлумачивши, як того і вимагає закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, виправдав ОСОБА_13 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам і матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах, які за клопотанням прокурора частково повторно досліджені і судом апеляційної інстанції (ч. 3 ст. 404 КПК).

Зокрема, положення ст. 17 КПК констатують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст. 22 КПК).

В кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі (Далі Конвенція), що, крім іншого, вимагає щоб тягар доказування лежав саме на стороні обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 13.01.2005 у справі «Капо проти Бельгії» (заява № 42914/98).

Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Враховуючи неявку потерпілого до суду тричі поспіль, а також позицію учасників судового провадження, суд дійшов обгрунтованого висновку про можливість закінчення з`ясування обставин і перевірки їх доказами, а тому відсутність потерпілого в судовому засіданні під час проведення судових дебатів, але за участю його представника (професійного юриста адвоката), не є підставою для скасування судового рішення на підставі п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Повертаючись до обставин кримінального провадження, судом першої інстанції вірно встановлено, що з усієї кількості досліджених доказів тільки показання потерпілих, слідчі експерименти та похідні докази від них можуть підтверджувати спричинення їм тілесних ушкоджень саме ОСОБА_13 .

У той же час, показання ОСОБА_13 відносно того, що жодних тілесних ушкоджень він не спричиняв потерпілим, а також щодо самих обставин події, є логічними, послідовними та повністю підтверджуються сукупністю інших доказів, які спростовують пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення, оскільки не дозволяють довести вину поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Зокрема, з показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , протоколів слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 установлено, що жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_13 потерпілим не спричиняв. Навпаки, саме ОСОБА_12 махав куском шиферини та вдарив ОСОБА_13 , після чого вперся йому ним в живіт. При цьому, свідок ОСОБА_21 окремо пояснила, що в момент, коли ОСОБА_12 махав шифериною, ОСОБА_11 , яка перебувала за його спиною, демонстративно впала на землю, сиділа та кричала, що також узгоджується з показаннями ОСОБА_13 .

Крім того, показання потерпілих містять суперечності. Так, ОСОБА_11 плуталася у своїх поясненнях в частині того, на який бік вона падала. При цьому, під час проведення слідчого експерименту вона вказувала, що після нанесення їй ОСОБА_13 удару в область лівої скроні металевим предметом у неї з ушкодженого місця потекла кров і вона впала, до місця конфлікту в цей час прийшли свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Однак, під час допиту в суді вона не вказувала, що в неї потекла кров після нанесення ОСОБА_13 удару.

Згідно з показаннями обох потерпілих після нанесення ОСОБА_13 ударів ОСОБА_11 , він почав наносити удари ОСОБА_12 , від яких той двічі падав і підводився, а потім взяв до рук уламок шиферини з метою захисту, але свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 повідомили, що вони не бачили ні крові на скроні ОСОБА_11 , ні падінь ОСОБА_12 , ні нанесення ударів ОСОБА_13 потерпілим. Будь-яких підстав вважати такі показання свідків хибними чи помилковими не встановлено, як і не установлено підстав надавати недостовірні показання на користь обвинуваченого.

Варто в розрізі вказаних у обвинуваченні подій заначити про ту обставину, що ОСОБА_13 під час конфлікту намагався здійснити відеозйомку події на мобільний телефон, що у випадку вчиненням ним неправомірних дій відносно ОСОБА_11 і ОСОБА_12 було б тільки підтвердженням вчинення ним кримінального правопорушення, тому такі дії ОСОБА_13 , навпаки, свідчать про те, що він волів зафіксувати дійсну (реальну) картину події з метою упередити викривлене сприйняття ситуації зі сторони, але він встиг зробити тільки фотографію, на якому у ОСОБА_11 в області лівої скроні тілесні ушкодження відсутні.

Всі інші докази, є або такими, що походять від первинних доказових джерел (показань потерпілих), або тільки підтверджують наявність у потерпілих тілесних ушкоджень, але не пов`язують їх із діями саме ОСОБА_13 .

Таким чином, доводи як апеляційної скарги прокурора, так і потерпілих про те, що викладені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження, а тому не беруться до уваги. При цьому, суд першої інстанції, як того і вимагають положення ст. 374 КПК, за наявності суперечливих доказів, зазначив, чому бере до уваги одні докази та відкинув інші, навівши з цього приводу обгрунтовані мотиви.

Також є необгрунтованими твердження апеляційної скарги прокурора в тій частині, що свідок ОСОБА_21 не була очевидцем події, оскільки остання хоча і не була присутня весь час на місці події, але повідомила суду саме ті обставини, які їй були відомі, яким і була надана відповідна оцінка. Свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_22 дійсно не повідомили суду суттєвих обставин, але свій висновок їх показаннями суд не обґрунтовував.

Не підлягають задоволенню також доводи апеляційних скарг про недопустимість як доказу наданої ОСОБА_13 фотографії, оскільки відповідно приписів ч. 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Роздруківка вказаної фотографії здобута у встановленому законом порядку та є допустимим доказом, оскільки отримана слідчим від ОСОБА_13 згідно ст. 93 КПК та долучена до справи шляхом проведення з нею процесуальної дії (огляд предмета). При цьому, ті обставини, що фотографія зроблена ОСОБА_13 та 05 квітня підтверджуються протоколом огляду предмета від 09.12.2019, у ході яких оглянуто належний ОСОБА_13 мобільний телефон, у галереї якого виявлено фотографію, огляд якої був здійснений до цього 17.05.2019. При цьому відсутні підстави вважати, що фотографія містить ознаки підробки щодо дати його створення.

Всі інші викладені потерпілими у їхній апеляційній скарзі доводи з приводу обставин події, оцінки наявних доказів, однобічності досудового розслідування та не вжиття слідчим усіх необхідних заходів, спрямованих на збирання доказів і підтвердження вини ОСОБА_13 за своєю суттю є лише їх суб`єктивними міркуваннями та припущеннями, які позбавлені правового та фактажного підґрунтя, і жодним чином не впливають на висновки про недоведеність вчинення ОСОБА_13 інкримінованого йому правопорушення.

Є неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи з метою встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , так як під час судового розгляду не встановлено підстав вважати, шо за наслідками проведення експертизи можуть бути встановлені хоча б якісь обставини, які б мали істотне значення для кримінального провадження, враховуючи при цьому те, що ефективність реалізації права ініціювати проведення експертизи не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для сторони обвинувачення результату.

Стаття 6 §3 (d) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що «кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення». Разом із тим, відповідно практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «вимога справедливого судочинства не накладає на суд обов`язку призначати експертизу або інші слідчі заходи лише тому, що сторона цього вимагає. Коли захист наполягає під час розгляду на допиті свідка або отриманні інших доказів, національний суд вправі вирішувати, чи необхідно або розумно прийняти ці докази для розгляду у суді».

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 20.04.2021 відносно ОСОБА_24 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4