02.02.2024
Справа № 642/4478/23
Провадження №1-кс/642/351/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001472 від 26.07.2023,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому заявник просила скасувати арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10.08.2023 (справа №642/4478/23, провадження №1-кс/642/2283/23), а саме з: - квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитлового приміщення 2-го поверху №8а у житловому будинку літ. «А-9», за адресою: АДРЕСА_2 ; - квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; - транспортного засобу марки та моделі «MAZDA CX-5», номерний знак « НОМЕР_1 », VIN: « НОМЕР_2 ». В обгрунтування клопотання зазначила, що арешт накладено в рамках кримінального провадження №0001472 від 26.07.2023, де її чоловік ОСОБА_6 є підозрюваним, однак, таке майно не є спільною сумісною власністю, як зазначала прокурор в своєму клопотанні, а є її особистою власністю. Вказала, що вона не є підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні, прокурором не надано доказів, що таке майно набуто злочинним шляхом, а тому накладений арешт перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні її майном.

Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали та просили задовольнити. Заявник також зазначила, що прокурором не надано доказів, що арештоване майно є спільною сумісною власністю подружжя, а майно набуте нею за власні кошти, оскільки вона є ФОП багато років.

Прокурор проти клопотання заперечувала, вказавши, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте в шлюбі, та надала актовий запис про шлюб.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

В провадженні Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001472 від 26.07.2023 за підозрою ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (редакція до 11.08.2023) КК України, за підозрою ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 190 (редакція до 11.08.2023), ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10.08.2023 накладено арешт на майно, в тому числі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитлове приміщення 2-го поверху №8а у житловому будинку літ. «А-9», за адресою: АДРЕСА_2 ; - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; - транспортний засіб марки та моделі «MAZDA CX-5», номерний знак « НОМЕР_1 », VIN: « НОМЕР_2 ». В обгрунтування ухвали слідчий суддя послався на актовий запис про шлюб №482, згідно якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували шлюб 05.10.2007, майно набуте в період перебування цих осіб у шлюбі, а тому таке майно згідно норм Сімейного кодексу є спільною сумісною власністю, зворотного не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Посилання заявника в клопотанні на відсутність зв`язку арештованого майна з кримінальним правопорушенням та його невідповідність речовим доказам у даному кримінальному провадженні, згідно ст. 98 КПК України, не впливають на висновок слідчого судді, адже підставою накладення арешту у даному випадку є додаткове покарання злочину, інкримінованого ОСОБА_6 , а саме санкції ч.4 ст. 190 КК України (в редакції до 11.08.2023) у вигляді конфіскації майна.

Крім того, слідчий суддя не погоджується із заявником щодо відсутності правового режиму спільної сумісної власності подружжя, виходячи з наступного.

Так, при вирішенні даного питання слідчий суддя керується презумпцією спільного сумісного майна подружжя, яка визначена в ст. 60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" … Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування…премії, нагороди…Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона є ФОП та арештоване майно придбане за її власні кошти не підтверджується жодними доказами. При цьому, суд також враховує положення ст. 60 СК України про віднесення майна, придбаного під час шлюбу, до спільного сумісного майна подружжя навіть у тому випадку, якщо один з подружжя не мав самостійного заробітку.

Із наданих заявником слідчому судді матеріалів не встановлено обставин, передбачених ст. 57 СК України, які б давали підстави відносити майно, про яке іде мова у клопотанні, до особистої приватної власності ОСОБА_3 .

Будь-яких доказів або рішень суду в порядку цивільного судочинства про визнання майна приватною власністю заявника, слідчому судді не надано.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що до майна, з якого заявник просить скасувати арешт, підлягає застосуванню презумпція належності на праві спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Окрім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім`я видано та оформлено документи.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Відсутність накладення арешту на майно підозрюваного буде сприяти його безперешкодному відчуженню, яке матиме наслідком неможливість виконання покарання у виді конфіскації майна, у випадку визнання його винним.

Поряд з цим, із положень ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України визначають, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У даному випадку, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави продовження існування накладеного арешту на частку ОСОБА_3 як співвласниці майна подружжя, оскільки остання не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, доказів, що майно набуте злочинним шляхом, прокурором не надано, а тому необхідно скасувати арешт з належної їй частини такого майна, враховуючи презумпцію рівності часток, передбачену ст. 70 СК України та ст. 370 ЦК України.

При цьому, у даному випадку, слідчий суддя не здійснює фактичний поділ або виділ такого майна, згідно положень СК України та ЦК України.

Враховуючи викладене, клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 107, 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

клопотання задовольнити частково.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 10.08.2023 (справа №642/4478/23, провадження №1-кс/642/2283/23), а саме з:

- частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частини нежитлового приміщення 2-го поверху №8а у житловому будинку літ. «А-9», за адресою: АДРЕСА_2 ;

- частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 ;

- частини транспортного засобу марки та моделі «MAZDA CX-5», номерний знак « НОМЕР_1 », VIN: « НОМЕР_2 ».

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02.02.2024.

Слідчий суддя