Номер провадження 1-кс/756/2182/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

свідка ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000149, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва 20 вересня 2023 року надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000149, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що в провадженні СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000149.

Досудовим розслідуванням встановлено, щона території України діє злочинна організація до складу якої входять: ОСОБА_7 (організатор), ОСОБА_8 (організатор), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 члени якої, незаконного збагачувались за рахунок вербування жінок, які перебувають в уразливому стані, з метою їх подальшої експлуатації під час участі в програмах комерційного сурогатного материнства з використанням стосовно них обману та уразливого стану та подальшої передачі новонароджених дітей за грошову винагороду, у розмірі приблизно 50 000 - 70 000 євро за дитину, особам - іноземцям з країн із забороною сурогатного материнства.

Громадяни інших країн, які вірогідно являються біологічними батьками дитини, народженої від «сурогатної матері» в Україні, бажаючи «обійти» законодавство ОСОБА_19 , що стосується реєстрації такої дитини, отримують в Україні свідоцтво про народження, де батьком дитини вказується вірогідно біологічний батько громадянин Іноземець, а матір`ю не біологічна мати, а сурогатна мати громадянка України. Таким чином, згідно отриманих у вказаний спосіб документів, що містять неправдиві відомості щодо дійсної біологічної матері, дитина не є народженою від сурогатної матері, а дитиною іноземця та українки.

ОСОБА_11 02 серпня 2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 149 КК України.

Частина 3 ст. 149 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, та ч. 2 ст. 255 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Прокурор зазначає, що у колишньої дружини ОСОБА_11 , ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_20 ), у володінні перебуває транспортний засіб марки Volkswagen модель Tiguan, рік випуску 2015 року, білого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 від 14 травня 2021 року.

Покликаючись на ст. 60,68 СК України прокурор зазначає, що вказане вище майно належить на праві спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_21 .

Під час розгляду клопотання про арешт транспортного засобу, ОСОБА_6 здійснила відчуження автомобіля на користь брата ОСОБА_4 .

З врахуванням санкції статті пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення, яка передбачає покарання з можливою конфіскацією майна, необхідністю забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, не накладення арешту, може призвести до передачі (перереєстрації) майна стороннім особам, приховування майна, вчинення інших дій які можуть зашкодити конфіскації, прокурор просить задовольнити клопотання.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання та наполягав на його задоволенні з підстав та мотивів викладених у ньому. На переконання прокурора транспортний засіб в силу ст. 60, 68 ЦК України є спільним майном колишнього подружжя. Вказував, що 25 серпня 2023 року до Оболонського районного суду м. Києва подано клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві. Слідчим суддею ОСОБА_22 для розгляд клопотання по справі № 756/10950/23 призначено на 12 вересня 2023 року. За клопотанням адвоката ОСОБА_23 , розгляд клопотання відкладено на 19 вересня 2023 року. 19 вересня 2023 року, адвокати ОСОБА_23 та ОСОБА_5 повідомили суду, що після засідання 12 вересня 2023 року змінився власник автомобіля, власником став ОСОБА_4 . Прокурор стверджував, що такі дії з боку сторони захисту свідчать про виведення майна з-під арешту, що, в свою чергу вказує про неналежну та недопустиму процесуальну поведінку. З наведених підстав просив накласти арешт на транспортний засіб з метою забезпечення його збереження, оскільки санкція статті передбачає конфіскацію.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення поданого клопотання. Зазначив суду, що він є братом колишньої дружини підозрюваного. Транспортний засіб ним придбано за особисті кошти, та передано в подарунок тридцятиріччя сестрі. До розірвання шлюбу, колишній чоловік не претендував на транспортний засіб, тому що не ніс жодних фінансових витрат на нього придбання. Просить відмовити прокурору в задоволенні клопотання, на підтвердження чого надав нотаріально посвідчену заяву.

Захисник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання. Стверджував, що належний ОСОБА_4 транспортний засіб не мав статусу сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний на аукціоні США за рахунок особистих коштів ОСОБА_4 , що підтверджується платіжними дорученнями. Витрати з митного оформлення також були сплачені за рахунок його коштів, що підтверджується виписками про переказ коштів на карту ОСОБА_6 . При цьому державна реєстрація транспортного засобу була проведена 14 травня 2021 року на ім`я ОСОБА_6 . Таким чином підозрюваний ОСОБА_11 не приймав жодної фінансової участі у придбанні автомобіля. Вказане підтверджується також і нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_11 , яку він передав перед розірванням шлюбу, при вирішенні питання щодо поділу майна, в якій підтвердив, що транспортний засіб придбаний за особисті кошти ОСОБА_6 і він не претендує на нього. Вказані обставини на переконання сторони захисту унеможливлюють накладення арешту на автомобіль, оскільки він не перебував та не перебуває у спільній сумісній власності подружжя, в той час як конфіскація допускається за рахунок майна, власником якого є підозрюваний.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є колишньою дружиною підозрюваного ОСОБА_11 . В листопаді 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Підтвердила факт, що транспортний засіб придбано ще в 2021 році за кошти її рідного брата, який передав їй в подарунок на тридцятиріччя. Стверджувала, що колишній чоловік не ніс фінансових витрат на транспортний засіб, його придбано не за кошти подружжя, та після розірвання шлюбу не претендував на автомобіль, про що надав нотаріальну заяву. Вказувала, що 12 вересня 2023 року відчужила транспортний засіб, оскільки не бажає щоб автомобіль був конфіскований в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя, вислухавши позицію прокурора, власника майна, адвоката, свідка, дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання прокурора.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 27 серпня 2021 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України (кримінальне провадження № 0000149).

Згідно з вимогами ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За положеннями ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, за вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст. ст. 94, 132, 173 КПК повинен врахувати правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

За ч.ч. 2, 5 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Вказане означає, що застосування арешту майна на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України є неможливим щодо майна третьої особи.

Так, згідно долученої прокурором до клопотання довідки вбачається, що власником транспортного засіб Volkswagen модель Tiguan, рік випуску 2015 року, білого кольору, номер кузову ТЗ НОМЕР_2 ,VIN - НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 від 14.05.2021, дата реєстрації якої 14.05.2021 року, є ОСОБА_6 .

Разом з тим, із доданих захисником власника майна доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти накладення арешту, доводиться факт придбання транспортного засобу Volkswagen модель Tiguan, 2015 року випуску за рахунок коштів ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, 19 липня 2014 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_24 зареєстровано шлюб Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 779. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року шлюб розірвано.

Зі змісту заяви від 06 липня 2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_25 , зареєстрованої в реєстрі за № 535, вбачається, що ОСОБА_11 доводить до відома всіх зацікавлених осіб, що майно набуте під час шлюбу з ОСОБА_6 , придбане за особисті кошти дружини. ОСОБА_11 не претендує та майнових претензій до ОСОБА_6 не має та мати не буде щодо поділу транспортного засобу марки Volkswagen, комерційний опис Tiguan, випуску 2015 року, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_2 , колір Білий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 14 травня 2021 року.

Згідно досліджених слідчим суддею платіжних доручень в іноземній валюті SW24L120O0756 від 20 січня 2021 року на суму 5793 доларів США (за автомобіль) та SW24L3220O17907 від 22 березня 2021 року на суму 1675 доларів США (за транспортування), транспортний засіб Volkswagen Tiguan, придбаний на аукціоні в США, платником коштів зазначено ОСОБА_4 , які перераховувалися з його рахунку відкритому ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Також згідно платіжної інструкції Приватбанку № Р24А867225538А68739 та 24А866542781А40916 підтверджується переказ коштів з рахунку ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_6 в загальній сумі 86000,00 грн, які в подальшому спрямовані останньою на рахунок Одеської митниці держмитслужби, як оплата за митне оформлення у сумі 80850,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власність дружини, чоловіка, є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Твердження прокурора, що транспортний засіб на який просить накласти арешт перебував у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_21 , спростовуються дослідженими під час розгляду клопотання слідчою суддею доказами про придбання автомобіля Volkswagen, комерційний опис Tiguan, випуску 2015 року, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_2 , колір Білий, реєстраційний номер НОМЕР_4 за рахунок коштів ОСОБА_4 .

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_11 нотаріально посвідчену заяву про визнання транспортного засобу особистим майном дружини подав 06 липня 2022 року, а повідомлення про підозру ОСОБА_11 вручене більше ніж через рік, 02 серпня 2023 року, що виключає написання такої заяви з метою уникнення його конфіскації.

При цьому відчуження ОСОБА_6 належного їй автомобіля рідному брату ОСОБА_4 також не може свідчити про намір виведення майна з під можливого накладання арешту або неналежну процесуальну поведінку, оскілки вона як власник майна, може розпоряджатися ним на власний розсуд.

З огляду на викладене, оскільки транспортний засіб був придбаний за кошти третьої особи - ОСОБА_4 , що підтверджується наданими доказами, зазначене майно було особистою власністю дружини підозрюваного ОСОБА_11 , згідно положення п.3 ч.1 ст.57 СК України. Підозрюваний ОСОБА_6 не є співвласником цього майна. За таких обставин, з огляду на ч. 5 ст. 170 КПК України, воно не може бути арештоване як таке, що належить підозрюваному.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на транспортний засіб марки «Volkswagen», модель Tiguan, 2015 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , VIN - НОМЕР_2 , номер двигуна - НОМЕР_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ТЗ НОМЕР_1 від 14 травня 2021 року, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити прокурору Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про накладення арешту на транспортний засіб марки «Volkswagen», модель Tiguan, 2015 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , VIN - НОМЕР_2 , номер двигуна - НОМЕР_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ТЗ НОМЕР_1 від 14 травня 2021 року, які належать ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000149, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149 КК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено та проголошено 25 вересня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1