Справа № 626/1071/23
Провадження № 1-кп/626/263/2023
У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краснограда, матеріали кримінального провадження №0000135 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

27.04.2023 року до Красноградського районного суду надійшло кримінальне провадження №0000135 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме:

1. п.1 ч.1 ст.177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 наразі офіційно не працює, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення від 8 до 15 років позбавлення волі, наслідки та ризик втечі для підозрюваного (обвинуваченого) у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання.

2. п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб здійснити вплив на них, як благаючі або умовляючи їх, щоб вони відмовились від дачі своїх показань органу досудового розслідування.

3. п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки згідно вимоги на перевірку наявності судимості, останній раніше неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності, які у встановленому законом порядку не погашені. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 схильний до вчинення крадіжок, та 19.05.2022 звільнившись із місць позбавлення волі умовно-достроково, де невідбута частина покарання склала 8 місяців та 7 днів, продовжив свою злочинну діяльність, пов`язану з заволодінням чужим майном.

З огляду на вищевикладені обставини, можливо зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому вважаю про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , що зможе гарантувати його належну процесуальну поведінку та забезпечить виконання завдань кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України.

При цьому сам обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а його захисник підтримав позицію, висловлену її підзахисним.

Таким чином суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 та ч.4 ст.187 КК України - розбій та крадіжка.

Слідчим суддею Красноградського районного суду 05.04.2023 року обвинуваченому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 04.06.2023р., який в подальшому було продовжено судом до 10.11.2023 року.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи; репутацію , майновий стан; наявність судимостей.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вищезазначених злочинів ОСОБА_5 та наявність ризиків про які вказує прокурор, а саме, суд вбачає наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме:

1. п.1 ч.1 ст.177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 наразі офіційно не працює, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення від 8 до 15 років позбавлення волі, наслідки та ризик втечі для підозрюваного (обвинуваченого) у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання.

2. п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб здійснити вплив на них, як благаючі або умовляючи їх, щоб вони відмовились від дачі своїх показань органу досудового розслідування.

3. п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки згідно вимоги на перевірку наявності судимості, останній раніше неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності, які у встановленому законом порядку не погашені. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 схильний до вчинення крадіжок, та 19.05.2022 звільнившись із місць позбавлення волі умовно-достроково, де невідбута частина покарання склала 8 місяців та 7 днів, продовжив свою злочинну діяльність, пов`язану з заволодінням чужим майном, тобто у вчиненні даних злочинів, останній обвинувачується в період УДО.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому вважаю про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , що зможе гарантувати його належну процесуальну поведінку та забезпечить виконання завдань кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України.

Поряд з цим, слідчим суддею Красноградського районного суду 04.06.2023 року обвинуваченому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, в яких наводились певні ризики, які на даний час не відпали та не зменшились. Крім того дані ухвали ніким з учасників процесу не оскаржувалась, тобто є чинною.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконливого висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити, а щодо підозрюваної слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, з урахуванням поведінки підозрюваного, характеру скоєного та його особи, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також забезпеченню спробам переховування від суду, впливу на свідків та перешкоджання встановлення істини у справі, а тому у такому разі не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Поряд з цим, положеннями ч.3 ст.183 КПК України передбачено, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, виходячи з того, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, з застосуванням насильства у виді перелому вінцевого відростка лівої ліктьової кістки потерпілому ОСОБА_6 , то слідчий суддя приходить до висновку, не визначати розмір застави в даному випадку.

На підставі викладеного та керуючись ст.177, 183, 193, 314, 334 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя: