Справа № 367/7243/23
Провадження №1-кс/367/965/2023
УХВАЛА

Іменем України

20 жовтня 2023 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного ркєстру досудових розслідувань за № 0000054, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

ВС ТАНОВИВ:

До слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому вона як власник майна просить скасувати накладений згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2016 у справі № 369/6006/16-к арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:5052, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування свого клопотання заявник посилається на те, що в рамках кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2016 накладено арешт на земельні ділянки, в тому числі, на ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:007:5052, площею 0,06 га, власником якої вона є.

Зазначає, що є добросовісним набувачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:5052, не мала статусу підозрюваної, цивільний позов стосовно вказаної земельної ділянки не подавався.

Також зазначає що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000054, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, триває сім років, при цьому жодній особі в цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, не зібрано реальних підстав (доказів) для того щоб стверджувати, що арешт майна забезпечить покарання у вигляді конфіскації майна, що земельна ділянка є доказом завдання шкоди, а тому вважає, що арешт належної йому земельної ділянки порушує його права на володіння і користування власним майном.

В судове засідання власник майна ОСОБА_3 не з`явилася, 18.10.2023 через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Прокурор у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про розгляд клопотання, про причини неявки та позицію щодо скарги суд не повідомлено.

На запит суду було надано матеріали кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, матеріали кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у межах кримінального провадження № 0000054 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2016 накладено арешт на земельні ділянки, в тому числі розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:007:5052, власником якої є ОСОБА_3 та який не був присутній під час розгляду клопотання про арешт належного йому майна. При цьому арешт накладено слідчим суддею з метою збереження вказаного майна, оскілки воно є доказом злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчі судді зобов`язані, зокрема, перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів, зважати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для застосування заходів забезпечення (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.

При вирішенні питання щодо скасування арешту з належної ОСОБА_3 земельної ділянки слідчий суддя бере до уваги той факт, що досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного ркєстру досудових розслідувань за № 0000054, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, не завершено, разом з тим триває вже майже 7 років, арешт на належну ОСОБА_3 земельну ділянку накладений з 04.07.2016, у цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру , що свідчить про тривале та необґрунтоване обмеження законних прав власника майна. Тривале, проведення експертизи у вказаному кримінальному провадженні не може бути підставою для обмеження прав власника на земельну ділянку.

З огляду на приписи п.18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України», «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Розумність та співмірність обмеження права власності законного власника суперечить завданням кримінального провадження, зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує права власника ОСОБА_3 , оскільки призводить до надмірного обмеження прав, тому арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 131, 132, 170-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати, накладений згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2016 у справі № 369/6006/16-к, арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:5052, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01.04.2015, серія та номер СТА № 785713 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1