КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4417/2023 Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України
ЄУН: 754/7073/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001615, внесеному до ЄРДР 20 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 6 червня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , судимий:

- 23 травня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст. 104, 75 КК України звільнений з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;

- 28 травня 2020 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 9 червня 2022 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 22 листопада 2022 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 6 лютого 2023 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року, і остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 20 травня 2023 року приблизно о 14.22 год., перебуваючи у торгівельній залі гіпермаркету «Ашан» по вул. Гната Хоткевича Д-Б, під час дії воєнного стану, який введено з 05.30 год. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжено Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 7 листопада 2022 року №757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023 строком на 90 діб, до 18 серпня 2023 року відповідно, вирішив таємно викрасти чуже майно повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає і не усвідомлює їх зміст, ОСОБА_6 взяв зі стелажів у торгівельній залі товар, який належать ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет», а саме штани чоловічі сірого кольору марки «Inextenso», розмір «М», вартістю 582,50 грн., без ПДВ, які сховав за пояс шортів, в які був одягнений, після чого, оминувши розрахункові каси та пройшовши через сигнальні турнікети, не розрахувавшись за вищезазначений товар, направився до виходу з гіпермаркету «Ашан», однак не довів свій злочинний умисел до кінця і не зміг розпорядитись викраденим на власний розсуд з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони гіпермаркету «Ашан» за межами розрахункових кас.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 , зазначаючи про наявність таких обставин, як визнання провини та щире каяття, подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього положення ст. ст. 69, 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши апеляційний розгляд в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, а саме, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані правильно.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого апелянтом ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду, як і будь-ким з учасників апеляційного розгляду, не оспорюються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що йому призначене занадто суворе покарання, то колегія суддів враховує таке.

За змістом оскаржуваного вироку, вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий, вчинив інкримінований злочин, будучи умовно-достроково звільненим, характеризується позитивно, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років .

З огляду на те, що обвинувачений раніше був судимий 22 листопада 2022 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 6 лютого 2023 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці, вчинив інкримінований злочин у період умовно-дострокового звільнення, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання з урахуванням вимог ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, з врахуванням встановлених під час судового розгляду обставин обвинуваченому слід призначити як за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, так і на підставі ст.. 71 КК України, покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, щиро розкаявся, що відмічено як у протоколі затримання, так і слідчим в обвинувальному акті та запропоновано суду визнати обставиною, що пом`якшує покарання, а також про щире каяття свідчить той факт, що судовий розгляд проведений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України; те, що заподіяна шкода усунута, колегія суддів відповідно до положень ст. 66 КК України визнає вказані обставини такими, що пом`якшують покарання. При цьому колегія суддів враховує обставини кримінального правопорушення, а саме, кількість та вартість викраденого майна, яке у подальшому було повернуто, та, з урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, яке слід відбувати реально.

Водночас колегія суддів погоджується з вироком суду в тій частині, що остаточне покарання обвинуваченому слід призначити на підставі ст.. 71 КК України шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частини невідбутого покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України, визначеного судом першої інстанції

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що вирок суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення частково.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 6 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - змінити в частині призначеного покарання: пом`якшити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати частину невідбутого покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року та остаточно за сукупністю вироків визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

В інший частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4