Справа № 276/2590/23
Провадження по справі 1-кс/276/425/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000413 від 29.11.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні інших осіб не має, не є особою з інвалідністю, не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ :

12.12.2023 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Клопотання слідчим мотивовано тим, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у нанесенні ОСОБА_8 28.11.2023 близько 21 год 00 хв умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

30.11.2023 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У клопотанні слідчий посилається на наявність ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також неможливістю запобігання вказаному ризику застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Мотивуючи наявність ризику, слідчий зазначив, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності матиме реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи вищевказані обставини, слідчий вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, не зможе запобігти наявному ризику та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, визнав та щиро покаявся. Зазначив, що знає ОСОБА_8 вже більше 3-х років, проживає по сусідству з ним. 28.11.2023 на запрошення ОСОБА_8 зайшов до нього додому, де разом вживали алкогольний напій, випили приблизно 1.5 л. горілки на двох. Під час спілкування між ними виник словесний конфлікт та він вирішив піти додому. Виходячи з домоволодіння, він відчув сильний удар по спині. В цю мить, вважаючи, що хтось підстерігав його біля дверей, ОСОБА_5 схопив молоток, що знаходився на дерев`яному столі поряд з ним, та, розвертаючись до нападника, наніс удар у відповідь в область голови останнього. Після чого, підібравши металевий цвяходер, яким його вдарили, втік з території домоволодіння потерпілого. У подальшому, молоток та металевий цвяходер поклав до власного автомобілю, що знаходився поблизу його будинку. Приблизно через 15-20 хвилин двічі телефонував ОСОБА_8 , проте, останній не відповів. Після чого, ОСОБА_5 повернувся до домоволодіння потерпілого, де побачив ОСОБА_8 зі слідами крові, останній на його питання не реагував. Тому, ОСОБА_5 викликав екстрену медичну допомогу та залишився чекати на місці події. У подальшому, самостійно повідомив працівникам поліції про обставини події та показав автомобіль, куди поклав молоток та металевий цвяходер. Зазначив, що всі деталі тієї події не може пригадати, оскільки випив велику кількість алкоголю. Вважав, що на нього з ОСОБА_8 напали злочинці, а тому і схопив молоток, щоб захищатись. Вже після того, як повернувся на місце події, зрозумів, що це він заподіяв тілесне ушкодження ОСОБА_8 . Крім цього, запевнив суд, що не має наміру ухилятися від слідства чи суду, буде відшкодовувати шкоду потерпілому, через захисника зв`язувався з родичами потерпілого з метою з`ясування стану здоров`я ОСОБА_8 та подальшого покриття витрат на його лікування.

Захисник заперечив проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що є виключним заходом впливу. Зазначив, що ОСОБА_5 визнає свою винуватість у скоєному, щиро кається, сприяє слідству у розкритті злочину, самостійно з`являється на всі виклики слідчого та суду. Крім того, одразу після вчинення кримінального правопорушення викликав швидку медичну допомогу, залишився на місці події та вказав працівникам поліції на місце, де залишив знаряддя вчинення злочину. Наміру переховуватись від слідства та суду підозрюваний не має, не відлучається з місця свого постійного проживання. Крім того, останній має захворювання нижніх кінцівок та потребує лікування. Враховуючи викладене, захисник просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покаладенням на нього процесуальних обов`язків.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника та підозрюваного, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частинами 2 та 4 ст. 194 КПК України регламентовано, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа, можливо, вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (рішення «N.C. проти Італії» від 11 січня 2001, §45).

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у нанесенні ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Під час розгляду клопотання прокурором та слідчим на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Підозра підтверджується як показами ОСОБА_5 , які отримані в судовому засіданні, так і сукупністю наданих суду доказів: рапортом про вчинення кримінального правопорушення від 28.11.2023; протоколом огляду місця події від 29.11.2023, а саме домоволодіння за по АДРЕСА_2 ; протоколом огляду місця події від 29.11.2023, а саме ділянки місцевості по вулиці 95-ї бригади поблизу будинку АДРЕСА_2 ; протоколом обшуку автомобіля марки ВАЗ 2101 червоного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , від 29.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29.11.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 30.11.2023; висновком експерта №2047 від 30.11.2023; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 30.11.2023; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 від 30.11.2023.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя враховує наступні обставини.

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, може вдатися до відповідних дій.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що прокурором доведений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею враховано, що обвинувачений вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, після вчинення кримінального правопорушення викликав екстрену медичну допомогу та сприяє в розслідуванні злочину, на виклики до слідчого та суду з`являвся вчасно, він одружений, має постійне місце проживання в смт Хорошів, раніше не судимий, має намір відшкодовувати заподіяну ним шкоду потерпілому.

Запобіжний захід, в тому числі у вигляді тримання під вартою, є засобом для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного під час проведення досудового розслідування та судового провадження, а не мірою відповідальності за скоєне, а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, та можливе притягнення до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі не можуть бути домінуючим критерієм для обрання запобіжного заходу.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право особи на свободу та особисту недоторканість має найважливіше значення в «демократичному суспільстві» за змістом Європейської Конвенції з прав людини (рішення у справах "Medvedyev and Others v. France", [ВП], § 76; "Ladent v. Poland", № 11036/03, § 45).

Особиста свобода є основоположною свободою, якою повинен мати змогу користуватися кожен. Позбавлення або обмеження свободи ймовірно матиме прямий і негативний вплив на здійснення багатьох інших прав. Звідси випливають основні принципи, які ЄСПЛ застосовує при розгляді справ за ст. 5 Конвенції, і, насамперед, принцип презумпції свободи. "Презумпції на користь свободи особи" є домінантним керівним принципом, зміст якої зводиться до того, що особиста свобода людини повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком.

Доводів, які б підтверджували, що застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, прокурором не наведено, відповідних доказів слідчому судді не надано.

Відтак, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоведеним.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 194 КПК України, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання цілодобово без застосування електронних засобів контролю.

Одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя покладає на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, слідчого судді, суду за першою вимогою; не відлучатися за межі смт Хорошів, Житомирського району Житомирської області, без дозволу слідчого, прокурора у кримінальному провадженні або суду; повідомляти слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, коло яких має визначити та повідомити підозрюваному слідчий, прокурор у кримінальному провадженні; здати на зберігання до УДМС України в Житомирській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На переконання слідчого судді, вказаний запобіжний захід та покладені на ОСОБА_5 обов`язки зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризик , доведеним прокурором.

Слідчий суддя вважає за необхідне встановити строк дії запобіжного заходу до 14 лютого 2024 року.

Керуючись ст.176 - 178, 181, 183, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати вказане житло цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 14 лютого 2024 року.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, слідчого судді, суду за першою вимогою;

не відлучатися за межі смт Хорошів, Житомирського району Житомирської області, без дозволу слідчого, прокурора у кримінальному провадженні або суду;

повідомляти слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, коло яких має визначити та повідомити підозрюваному слідчий, прокурор у кримінальному провадженні;

здати на зберігання до УДМС України в Житомирській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановити строк дії покладених на ОСОБА_5 обов`язків до 14 лютого 2024 року.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали оголошено 18.12.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1