Справа № 589/811/22
Провадження № 1-і/589/12/22
УХВАЛА

27 грудня 2022 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області

у складі судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Шостка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кишинів Республіки Молдова, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4, 5 ст. 301, ч. 1 ст. 301-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 на вирішення суду надійшло вищевказане клопотання, яке передано судді ОСОБА_1 на підставі абзацу 5 п. 20-5 розділу XI "Перехідні положення" КПК України в порядку повторного автоматизованого розподілу.

Прокурор у клопотанні вказує, що підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Так, на думку прокурора, ризик, що обвинувачена ОСОБА_5 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду полягає в тому, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчинених проти моральності. Цей ризик, на думку прокурора, значно збільшується після початку військової агресії російської федерації.

До затримання обвинувачена ніде не працювала, в навчальних закладах не навчалася, вела антисоціальний спосіб життя, не мала постійного джерела доходу.

Щодо впливу на потерпілу, прокурор вказує, що перебування обвинуваченої на волі, надасть можливість останній шляхом особистих зустрічей або шляхом телефонних дзвінків незаконно впливати напотерпілу з метою ненадання викривальних показань відносно себе з боку власної доньки в суді.

На той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення аналогічного характеру вказує те, що обвинувачена вчиняла злочини, що характеризуються особливою суспільною небезпекою. Вказані злочини вона вчиняла щодо власної малолітньої доньки, яка в силу свого малолітства не може протистояти насильству відносно неї. Вказане свідчить про низький рівень правової свідомості та соціальної відповідальності підозрюваної, а також про схильність до злочинних дій сексуального характеру.

Також прокурор вказує, що такий вид кримінальних правопорушень, як сексуальні злочини відносно малолітніх дітей (у даному випадку відносно власної малолітньої доньки) є латентними злочинами, що дозволяє правопорушникам довгий час залишатись не викритими та продовжувати свою злочинну діяльність у даному напрямку, а тому є всі підстави вважати, що остання може продовжити злочинну діяльність, тобто, продовжить вчиняти аналогічні злочини.

Вказаним ризикам, на думку прокурора, може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, викладених у клопотанні.

Обвинувачена проти задоволення клопотання заперечила, вказуючи, що перебуває під вартою тривалий час, усвідомлює свою протиправну поведінку. Зазначає, що від моменту вчинення інкримінованих їй діянь до моменту її затримання пройшло декілька років і за цей час вона жодних нових протиправних дій не вчинила, до доньки ставиться добре, а остання сумує за нею. Просить застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Захисник обвинуваченої також просив суд застосувати до її підзахисної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши в необхідному обсязі матеріали кримінального провадження приходить до таких висновків.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України закріплено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні розпусних дій членом сім`ї шодо малолітньої особи (ч. 2 ст. 156 КК України), виготовленні зображень порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, метою їх розповсюдження, а також у розповсюдженні зображень порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію та примушуванні малолітньої особи до участі у створенні зображень порнографічного характеру (ч. 4 ст. 301 КК України, у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 18.02.2021 № 1256-ІХ), виготовленні зображень порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, з метою їх розповсюдження, а також у розповсюдженні зображень порнографічного характеру, шо містять дитячу порнографію, та примушуванні малолітньої особи до участі у створенні зображень порнографічного характеру, вчинені повторно (ч. 5 ст. 301 КК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 18.02.2021 № І256-ІХ), умисному зберіганні дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдженні (ч. 1 ст. 301-1 КК України).

Як вказує Європейський суд з прав людини, "...факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обгрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією у процесі розслідування кримінальної справи" (рішення Мюррей проти Сполученого Королівства від 28 жовтня 1994 року, п. 55).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_5 було зібрано достатньо доказів, на підставі яких пред`явлено обвинувачення у вчиненні вищевказаних злочинів.

Частиною 1 ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин які слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити (з урахуванням ризиків зазначених у статті 177 КПК України) при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Пр цьому процес підготовки, розгляду та вирішення клопотання про застосування запобіжного заходу має відповідати загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ст. 7 КПК України до яких, зокрема, відноситься змагальність.

З кримінального провадження вбачається, що обвинувачена судимості не має, статусу підозрюваної чи обвинуваченої в будь-яких інших кримінальних провадженнях також не має, негативної характеристики їй не надано. Відомості про бродяжницький, інший антисоціальний спосіб життя або про її негативну репутацію (в будь-яких проявах) суду не надано. Під час затримання ОСОБА_5 спротиву не чинила. Будь-які відомості про порушення ОСОБА_5 режиму утримання в слідчому ізоляторі суду також не надано.

Таким чином, з урахуванням наявних доказів (в матеріалах кримінального провадження) суд приходить до висновку, що ризик переховування ОСОБА_5 від суду домінуючого значення не має, хоч і не виключається.

Відносно ризику впливу на потерпілу, суд звертає увагу на значний часовий розрив між моментом вчинення, зокрема, діяння, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та моментами затримання ОСОБА_5 та розгляду цього клопотання судом: будь-яких відомостей про спроби впливу на малолітню потерпілу суду не надано. Діюче законодавство України не містить імперативної заборони на спілкування осіб, які мають процесуальний статус обвинуваченого та потерпілого, окрім, як у визначених КПК України випадках на підставі ухвали слідчого судді, суду. Незважаючи на процесуальний статус обвинуваченої у кримінальному провадженні за яким потерпілою є малолітня дочка, ОСОБА_5 не позбавлена відносно неї батьківських прав.

Пунктом 3 ч.1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Таких доказів суду надано не було.

Враховуючи позицію Європейського Суду згідно якої запобіжний захід, який передує покаранню за вироком суду не можна ототожнювати (в тексті рішення рос. мовою "предвосхищать") з покаранням ("Корчуганова проти Росії" рішення від 08 липня 2006 року, заява № 75039/01), суд вважає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою не може бути підставою для продовження достатньо тривалого застосування до неї (особи жіночої статті) найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не є достатньо обгрунтованим, насамперед, посиланням не на практику Європейського суду, а на ті чи інші факти, які мали (продовжують мати місце) та які є визначальними для висновків про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінивши в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів вчинення злочинів, тяжкість покарання, наявність соціальних зв`язків (перебування у шлюбі, чоловік є фізичною особою - підприємцем) суд приходить до переконання, що до обвинуваченої необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому суд враховує, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання за наявності мінімального ризику переховування та можливого впливу на свідків та потерпілу є явно недостатнім, а запобіжний захід у вигляді застави в контексті інкримінованих правопорушень не відповідає критерію розумності.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 2 даної статті домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Судом встановлено, що можливим місцем перебування обвинуваченої під домашнім арештом є квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 (набута в порядку спадкування). В судовому засіданні ОСОБА_6 повідомив, що розуміє хто саме буде проживати в його житлі та в зв`язку з чим. При цьому, суд не оцінює цивільно-правові аспекти відносин власника квартири та обвинуваченої як користувача, оскільки ці аспекти в цілях заходу забезпечення кримінального провадження не мають суттєвого значення, а неможливість перебування обвинуваченої у визначеному житлі суд буде оцінювати виключно в аспекті покладених на неї обов`язків із застосуванням наслідків порушення умов запобіжного заходу, передбачених виключно КПК України. Тому, обвинувачена, вказуючи на можливість перебування під домашнім арештом у вищевказаному житлі, добровільно та свідомо бере на себе всі можливі ризики та наслідки порушення умов перебування під домашнім арештом.

З урахуванням досліджених обставин, передбачених ст. 178 КПК України та оцінивши мету та підстави застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу суд вважає, що підстав продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою недостатньо, однак, є підстави застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків та обмежень, передбачених ст. 194 КПК України

Керуючись ст. 2, 176, 177, 178, 181, 194 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 діб, заборонивши їй залишати житло - квартиру АДРЕСА_2 цілодобово та покласти на неї такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з вищевказаного місця проживання без дозволу суду,

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

4) носити електронний засіб контролю,

5) спілкуватися з малолітньою ОСОБА_7 виключно з дозволу суду та в присутності законного представника ОСОБА_8 .

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали з дня її оголошення та по 24 годину 24 лютого 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1