Дата документу 20.11.2023 Справа № 335/4442/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/4442/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1340/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 20 листопада 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нікольське Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 діб, тобто до 03 грудня 2023 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді від 08.05.2023 р. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає про необґрунтованість заявлених прокурором ризиків негативної поведінки.

Обвинувачений звертає увагу суду на те, що у розшуку під час проведення досудового розслідування він не перебував, впливати на свідків та потерпілих, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, наміру не має.

Крім того, заявляє про бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим прокурору скеровано відповідне клопотання.

Повністю визнає провину у вчиненні інкримінованого злочину та щиро розкаюється.

Просить скасувати ухвалу Орджонікідзевськаого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2023 р. для проходження військово-лікувальної комісії, зобов`язується виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого, згідно вимог КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої вказав на те, що від суду не переховувався, не перешкоджав кримінальному провадженню, до затримання працював та мав намір служити в лавах ЗСУ, але цьому завадила відсутність паспорта.

Прокурор ОСОБА_6 висловила думку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, повідомила, що на теперішній час у кримінальному провадженні дослідженні докази в повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції адвокат, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності адвоката, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України регламентовано порядок обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

Зокрема, частина 3 цієї статті передбачає, що залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується останньому, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків негативної поведінки обвинуваченого, вважаючи наявни ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Однак, тяжкість висунутого обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Надаючи оцінку ризику можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення та відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, що свідчить про ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Беручи до уваги наведене, з огляду на інформацію про зареєстроване місце проживання в с. Осипенко Бердянського району Запорізької області, що на даний час є тимчасово окупованою територією, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Крім того, беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, характеризують останнього, як особу схильну до злочинної діяльності, що поряд з незалученістю до суспільно-корисної праці та відсутністю офіційного джерела доходу, свідчить на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зазначення ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції про наявність у нього місця роботи до затримання, колегія не може взяти до уваги, оскільки суду не було надано підтверджуючих доказів офіційного працевлаштування обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Між тим, апеляційна інстанції вважає відсутнім на теперішній час ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, зважаючи на стадію розгляду даного кримінального провадження, по якому досліджені всі докази.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого суду про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, слід звернути увагу на визначений слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, який з огляду на репутацію обвинуваченого, його усталену протиправну поведінку, відсутність міцних соціальних зв`язків, тобто обставини, яка б утримувала останнього від протиправної поведінки та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого, а тим паче є мінімальним розміром, визначеним ст. 182 КПК України для даної категорії кримінальних правопорушень.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Також апеляційна інстанція зауважує на приписах п. 5 ч.2 ст. 183 КПК України, відповідно до яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Доводи апелянта про визнання своєї провини та його щире каяття не впливають на висновки суду щодо доцільності продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також апеляційна інстанція звертає увагу на положенні ч. 1 ст. 616 КПК України, згідно якому у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що за відсутності відповідного звернення спростовує доводи апелянта про бажання проходження військової служби.

Крім того це питання в рамках даного провадження не відноситься до предмету апеляційного розгляду.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із низки обставин, зокрема і стосовно особи обвинуваченого, його репутації.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 03 грудня 2023 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2023 р., залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4