Справа №463/4410/23
Провадження №1-кс/463/3774/23
У Х В А Л А

26 червня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24 травня 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2015 року за №0000078 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 357, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24 травня 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2015 року за №0000078 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 357, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України.

В обґрунтування скарги, зокрема, зазначив на те, що 30 травня 2023 року отримав рекомендованим листом оскаржувану постанову від 24.05.2023. Зі змісту вищевказаної постанови від 24 травня 2023 року вбачається, що старший слідчий ОСОБА_4 закрив зазначене вище кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за зазначеними в резолютивній частині постанови статтями КК України.

Вважає, що вищевказана постанова про закриття кримінального провадження від 24 травня 2023 року є незаконною, необґрунтованою, і такою, що винесена порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати.

Скаржник на розгляд скарги не з`явився, попередньо подав заяву про слухання справи у його відсутності, просив скаргу задовольнити.

Суб`єкт оскарження за викликом не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений. Запереченнь до суду не подав, скерував матеріали кримінального провадження для огляду та дослідження в судовому засіданні.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000078 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 357, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні слідчого першого слідчого відділу (із дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , перебувало кримінальне провадження №0000078 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 357, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24.05.2023 вказане кримінальне провадження було закрито.

Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова. Так при розгляді скарги встановлено, що 07 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до заступника Генерального прокурора України про вчинення слідчим Львівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_5 в 2013 році кримінальних правопорушень, які передбачені ч.2 ст. 357, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України, а саме: викрадення шляхом шахрайства та зловживання службовим становищем особливо важливих документів, зловживання службовим становищем працівником правоохоронного органу, перевищення влади або службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, невиконання судового рішення службовою особою та приховування злочину.

По вказаному кримінальному провадженні постанови про закриття неодноразово скасовувалась слідчими суддями, в останнє 05.06.2019. Постановою від 30.07.2019 начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_6 визначено підслідність за слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. З матеріалів кримінального провадження убачається, що після скасування 05 червня 2019 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова постанови про закриття кримінального провадження, яка була винесена 28 вересня 2018 року, в ході досудового розслідування фактично було проведено лише такі слідчі дії, а саме: 11 лютого 2020 року та 18.02.2020 слідчим ОСОБА_7 було проведено допит в потерпілого ОСОБА_3 . Хоч з матеріалів кримінального провадження №0000078 від 10 серпня 2015 року вбачається, що прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_8 надано письмові вказівки, які мали бути виконанні до 03.02.2020, проте такі не виконані по даний час.

З огляду на вищенаведене вважаю, що скарга ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження є підставною та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 2, ч.2 ст. 9, ст. 284, п.3 ч.1 ст. 303, ч.1 ст. 304, ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 24 травня 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2015 року за №0000078 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 357, ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 365, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1