ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1851/23 Справа № 208/1985/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року про відмову в задоволенні подання державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 , відповідно до ст. 81 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року в задоволенні подання державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 , відповідно до ст. 81 КК України відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджена за весь період відбування покарання характеризується посередньо, до неї тричі застосовувались дисциплінарні стягнення та лише з 20.08.2021 засуджена змінила своє ставлення до відбуття покарання, працевлаштувалась та двічі була заохочена за сумлінне ставлення до праці у вигляді подяки. Враховуючи зазначене та аналізуючи поведінку засудженої за весь період відбуття покарання, суд прийшов до висновку, що засуджена можливо і стала на шлях виправлення, однак наразі не довела його, а тому застосування до неї положення ст. 81 КК України є передчасним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити подання установи виконання покарань про її умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що дійсно за весь час відбуття покарання до неї застосовувались дисциплінарні стягнення, проте з 2021 року, прибувши до державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» вона з першого ж дня була працевлаштована, проявляла ініціативу у роботі, сумлінно ставилась до виконання своїх посадових обов`язків, у зв`язку з чим до неї застосовувались 2 заохочення. Наразі її переведено до дільниці соціальної реабілітації, де вона також характеризується позитивно, жалкує про вчинене, має стійкі соціальні зв`язки. Вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, а тому до неї можливо застосувати положення ст. 81 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджена ОСОБА_7 підтримала подану нею апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просила її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання установи виконання покарань та звільнити її умовно-достроково.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої, вважав ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженої без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а ухвалу суду є законною, обґрунтованою та достатньо вмотивованою, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що остання за весь час відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, вчинила особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, працевлаштована, хоча і має заохочення однак допускала порушення режиму утримання, за що до неї застосовувались дисциплінарні стягнення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що наразі мета призначеного покарання, яка полягає у виправленні засудженої та запобіганню вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, ще не досягнута, оскільки, як видно з характеристики засудженої ОСОБА_7 , остання відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисного вбивства з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, за весь час відбуття покарання, яке вона відбуває з 2015 року та має всього 2 заохочення, які застосовані лише в 2021 році, під час утримання в місцях попереднього ув`язнення до неї тричі застосовувались дисциплінарні стягнення за порушення режиму утримання, працевлаштована, відбула 3/4 строку покарання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженої, яка вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до неї умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженої за весь період відбуття нею покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на цей час ОСОБА_7 можливо і стала на шлях виправлення, однак не довела його, оскільки відбуваючи покарання в різних установах виконання покарань з 2015 року отримала перше заохочення лише у 2022 році, тобто після фактичного відбуття 7 років покарання, що вказує на відсутність системи у процесі її виправлення.

Окрім того, колегія суддів враховує, що засуджена ОСОБА_7 неодноразово допускала порушення режиму утримання, за що до неї застосувались дисциплінарні стягнення, за весь час відбуття покарання не залучалась до праці до прибуття у ДУ КВК №34, наразі працевлаштована, а застосовані до неї заохочення у вигляді подяки не утворюють систему виправлення поведінки засудженої, що виключає можливість стверджувати про те, що засуджена ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи засудженої ОСОБА_7 про погашені дисциплінарні стягнення та наявність заохочень за сумління ставлення до праці є неприйнятними, оскільки дотримання належної поведінки є її прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженої.

Наявність стійких соціальних зв`язків не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності системи виправлення поведінки засудженої та виконання мети призначеного покарання, оскільки такі обставини існували, як на момент вчинення злочину так і на час відбуття засудженою покарання, однак не стали для ОСОБА_7 вагомими факторами, які б змогли запобігти вчиненню злочину або забезпечити дотримання нею умов режиму утримання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У цьому випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженої хоча і відбулись, однак на цей час вказані обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_7 тільки стає шлях виправлення, однак не довела його, а тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування до неї умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року про відмову в задоволенні подання державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 , відповідно до ст. 81 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4