Справа № 513/855/23
Провадження № 1-кп/513/85/23
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання : ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000062 від 25 серпня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ісаєве, Миколаївського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді номеру обслуги 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос»,згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 р. №2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. В останній раз, згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023 №2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Відтак, з 24.02.2022 року по теперішній час діє воєнний стан.

Обвинувачений ОСОБА_4 28.02.2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період і направлений до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 року № 49 матроса ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду номеру обслуги 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із положенням п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби. Відтак, з 28.02.2022 року тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації матрос ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 9,11, 49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому і утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення вирішивши стати на злочинний шлях.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби на посаді номеру обслуги 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні « матрос», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи йото суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 01.08.2022 року о 20 год. 00 хв., не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин на вечірнє шикування особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби по 17 год. 02 хв. 09.06.2023 року, тобто до моменту його затримання оперуповноваженим Другого оперативного відділу(з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Надав суду показання у відповідності з встановленими обставинами зазначеними у обвинувальному акті, згодився з обсягом здобутих по справі доказів і не оспорював їх, а також визнав не доцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Зазначив, що не повернувся до військової частини, поїхав додому, оскільки проживає у с.Мирнопілля Саратського району, недалеко від розташування військової частини та перебував вдома, доки за ним не приїхали. На службу прийшов добровільно, приймав участь у бойових діях в Херсонській області. У вчиненому щиро розкаявся, прохав суд суворо не карати та не позбавляти волі, оскільки має намір продовжувати військову службу в зоні активних бойових дій.

Суд у відповідності до засад кримінального провадження визначених у главі другій КПК України, забезпечуючи змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і доведеність перед судом їх переконливість, передбаченими положеннями ст.22 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження показань, речей і документів визначених положеннями ст.23 КПК України, розглядаючи кримінальне провадження з дотримання положень ст.349 КПК України, щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів, дослідивши всі докази надані суду, на підставі досліджених письмових доказів та матеріалів провадження, які в повній мірі узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, доходить висновку, про доведеність вини обвинуваченого у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану на підставі наступних доказів, досліджених під час судового розгляду, а саме:

- з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №49 від 01.03.2022 року, вбачається, що старший матрос ОСОБА_4 , приступив до виконання службових обов`язків за посадою та призначено посадовий оклад;

- з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №205 від 02.08.2022, вбачається, що ОСОБА_4 , був відсутній на вечірньому шикуванні 01.08.2022 року, внаслідок чого вирішено призупинити виплату грошового забезпечення за самовільне залишення військової частини;

- копією наказу командира військової частини (з основної діяльності) № 51 від 10.09.2023 року про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 матросом ОСОБА_4 ;

- з акту службового розслідування від 10.08.2022 року за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем, призваним за мобілізацією матроса ОСОБА_4 , з якого вбачається, що 01.08.2022 року, вибув на консультацію до лікаря ВМКЦ ПР м. Одеса та не повернувся до військової частини;

- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративної діяльності) № 150 від 11.08.2022 року підтверджується призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини матросом ОСОБА_4 ;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №58-РС від 11.08.2022 р. підтверджується увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_4 ;

-з повідомлення начальника військово-медичного клінічного центру ПР полковника медичної служби ОСОБА_6 вбачається, що згідно архівних даних інформація щодо проходження лікування у ВМКЦ ПР військовослужбовцем ОСОБА_4 за період з 01.01.2022 року на момент запиту відсутня.

Дослідивши в сукупності всі докази надані сторонами кримінального провадження суд «поза розумним сумнівом» переконався що вина обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена та дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто не з`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану

У відповідності до вимог ст. 337 КПК України, розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, не вбачається.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінальних правопорушень особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65-67 КК України, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, мотиви і причини, які призвели до скоєння ним кримінального правопорушення, його ставлення та поведінку після вчинення злочину, наслідки що настали, дані про особу, а саме те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого діяння, суд також враховує, що ОСОБА_4 приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, посередньо характеризується за місцем служби, має захворювання пов`язані з проходженням військової служби, згідно довідки № 4987 від 14.06.2023, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, а тому на думку суду всі ці обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Тобто, за змістом ч. 1 ст. 69 КК України, при вирішенні питання про можливість застосування більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, суд повинен установити кілька обставин (не менш як дві), що пом`якшують покарання, та мотивувати, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості злочину. Отже, підставою для застосування ст. 69 КК України є поєднання, по-перше, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і, по-друге, врахування особи винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням предмету посягання, характеру діяння, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку винного до скоєння злочину, обставин, безпосередньо пов`язаних із вчиненням злочину, що характеризують поведінку винного після вчинення злочину, а також індивідуальних особливостей особистості: стать, вік, стан здоров`я, спосіб життя, те, що ОСОБА_4 щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину та висловив бажання надалі залишатись в лавах Збройних Сил України, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку про те, що при призначенні покарання за ч. 5 ст. 407 КК України обвинуваченому слід застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України шляхом призначення іншого покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України. Підстав для застосування ст.ст. 75, 76 КК України суд не вбачає.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373, 374, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України, ОСОБА_4 замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк, тобто призначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Строк відбування покарання за даним вироком засудженому ОСОБА_4 рахувати з 30.08.2023 року.

Зарахувати у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 09.06.2023 року по 29.08.2023 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу залишити без змін тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено учасниками судового провадження до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору і засудженому.

Суддя ОСОБА_1