Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/366/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст.183 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року, якою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю Кіровоградської області Добровеличківського району,село Олексіївка, працюючому на посаді директора ТОВ «Агротек», зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 17.32 год. 11.07.2023 по 17.32 год. 08.09.2023 та визначено заставу у внесення якої покладено певні обов`язки,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.07.2023 року задоволено клопотання слідчого погоджене з прокурором та до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 08.09.2023 включно та визначено розмір застави.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що досудовим слідством ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої Також визнається доведеним наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 13.07.2023 та в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити.

В обґрунтування апеляції зазначив, що слідчим суддею не було ретельно перевірено достовірність підстав для задоволення клопотання слідчого, та не розглядалась можливість застосування до його підзахисного інших запобіжних заходів. Слідчим та прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Також вважає, що надані на підтвердження обгрунтованої підозри ОСОБА_8 докази є недопустимими. Посилаючись на зазначене та ряд рішень ЄСПЛ просить задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, захисника підозрюваного, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З клопотання слідчого вбачається, що досудовим слідством здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000742 від 01.07.2023 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, відповідно до матеріалів якого встановлено наступне.

ОСОБА_9 перебуває на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції ВП №1 (м. Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області та відповідно є службовою особою, яка займає відповідальне становище. До СУ ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що громадянин ОСОБА_8 пропонує неправомірну вигоду в розмірі 20000 гривень за вчинення дій з повернення автомобіля, що був об`єктом дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 09.06.2023 на автодорозі Р-10 Канів-Чигирин-Кременчук, за участі автомобілів «Ауді», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 . Винуватцем вказаного ДТП був водій автомобіля «Ауді» А6 - ОСОБА_8 на якого було складено протоколи про адміністративне правопорушення ААД № 189575 за ст. 124 КУпАП та ААД №189574 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В подальшому, автомобіль марки «Ауді», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , було поміщено на територію ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, оскільки автомобіль перешкоджав руху транспортних засобів. Після цього, 29.06.2023, до ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, звернувся ОСОБА_8 та під час зустрічі з ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні відділу поліції за адресою: Кіровоградська область, місто Світловодськ, вулиця Віталія Куцевича, будинок 8, усвідомлюючи, що останній являється службовою особою, яка наділена певними повноваженнями запропонував надати ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 20000 гривень за вчинення останнім дій з повернення ОСОБА_8 вищевказаного автомобіля, який знаходиться на території ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області.На відмову ОСОБА_9 від пропозиції ОСОБА_8 , останній повідомив, що це не перешкодить його намірам з надання неправомірної вигоди та зазначив, що прийде наступного разу.В ході розмови ОСОБА_9 зрозумів, що дії ОСОБА_8 є неправомірними та 30.06.2023 звернувся до працівників КУ ДВБ НПУ із відповідною заявою.11.07.2023 близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , повторно, прийшов до ВП № 1 (м. Світловодськ) і зайшов до службового кабінету ОСОБА_9 та під час розмови передав ОСОБА_9 частину раніше обумовленої неправомірної вигоди, а саме 200 доларів США (що в еквіваленті до курсу гривні складає 7313,72 гривень) за вирішення питання щодо повернення автомобіля марки «Ауді», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції, та під час обшуку на столі ОСОБА_9 , під службовим журналом, було виявлено та вилучено дві купюри номіналом по 100 доларів США, які являються предметом неправомірної вигоди.

11.07.2023, о 17 год. 32 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 12.07.2023 йому вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними доказами: заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_8 пропонує працівнику поліції неправомірну вигоду в сумі 20000 гривень за вирішення питання щодо повернення автомобіля марки «Ауді», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_1 ; протоколами допиту в якості свідка ОСОБА_9 , відповідно до яких встановлені обставини підготовки та вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 ; протоколом обшуку від 11.07.2023 службового кабінету начальника СРПП ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, місто Світловодськ, вулиця Віталія Куцевича, будинок 8, під час якого виявлено та вилучено предмет неправомірної вигоди: грошові купюри в кількості 2 штук, номіналом по 100 доларів США: № LB 51410741 A та № LF 67112418 J, який було проведено у невідкладних випадках та в подальшому отримано ухвалу слідчого судді від 12.07.2023 про надання дозволу на проникнення до вказаного приміщення, з метою проведення обшуку; протоколами допиту ряду свідків; протоколом проведення негласних слідчих (розшукових) дій; вилученими речовими доказами.

За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Як убачається із оскаржуваної ухвали слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення місця проживання, маючи при цьому всі можливості та засоби; з урахуванням тяжкості покарання та вагомості доказів обґрунтованості підозри, підозрюваний може незаконно впливати на свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини скоєння кримінального правопорушення та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі стосовно свідка, який дає покази підтверджуючі його вину, будучи особою, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і як результат схильною до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Зазначеним спростовуються доводи сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того слідчий суддя, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, сімейний стан підозрюваного та розмір його доходу, дійшов висновку, що підозрюваному слід визначити максимальний розмір застави, а саме: 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що зможе забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, у разі внесення застави та його звільнення з - під варти.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчий суддя врахував також обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину у якому він підозрюється.

Слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, характеризуючих даних на підозрюваного, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та повністю узгоджується із вимогами ч.1,2,3 ст. 183 КПК України. Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 днів.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, слідчий суддя вірно дійшов висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Твердження сторони захисту про те, щонадані на підтвердження обгрунтованої підозри ОСОБА_8 докази є недопустимими не заслуговують на увагу, так як на даному етапі кримінального провадження на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, апеляційний суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів дійшов висновку лише про обгрунтовану причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину, а пред`явлена підозра, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Враховуючи мету і підстави як застосування так і продовження запобіжних заходів, що передбачено ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що у разі обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків і надасть йому змогу з метою уникнення покарання будь - яким чином перешкоджати провадженню.

Зазначені вище обставини виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою та вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного для запобігання наведеним вище ризикам.

Враховуючи вищезазначене доводи викладені адвокатом в апеляційній скарзі, як підстави на його думку для скасувати ухвалу слідчого судді від 13.07.2023 та відмови в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , спростовуються матеріалами справи, які свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді щодо необхідності застосування до підозрюваного дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 194, 196 КПК України, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4