Провадження № 1-кп/756/472/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м.Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисника: ОСОБА_12

потерпілого: ОСОБА_13

представника потерпілого: ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м.Києва кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_15 26.04.2019, приблизно о 17 годині 30 хвилин, не пройшовши періодичний та позачерговий медичний огляд з метою визначення придатності до безпечного керування транспортними засобами та для підтвердження права на керування транспортним засобом, перебуваючи у хворобливому стані внаслідок наявності у його хронічного захворювання - ессенціальної артеріальної гіпертензії (гіпертонічної хвороби) II стадії, 3 ступеня, ризик 4 (дуже високий), при наявності якого особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «В», керуючи технічно справним автомобілем «Subaru-Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Маршала Малиновського зі сторони проспекту Оболонського в напрямку вулиці Маршала Тимошенка в місті Києві, в другій смузі, при наявності трьох смуг попутного та трьох смуг зустрічного напрямків, з перевищенням максимально допустимої швидкості в населених пунктах понад 50 км/год.

В цей час попереду, з лівої сторони від проїзної частини вулиці Маршала Малиновського (відносно напрямку руху автомобіля «Subaru-Forester», д.н.з. НОМЕР_1 ), на тротуарі перебував пішохід ОСОБА_13 , який рухався зі сторони вулиці Маршала Тимошенка в напрямку проспекту Оболонського.

Перед початком та під час руху ОСОБА_15 допустив порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.9 підпункт «б», 11.4, 11.13, 12.4 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, вимог пунктів 1.1, 1.3 та 1.5 Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України № 65/80 від 31 січня 2013 року, а також вимог пункту 25 Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, категорія «В» транспортних засобів - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кг (7700 фунтів) і кількість сидячих місць яких, крім сидіння водія, не перевищує восьми, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 299 від 24 грудня 1999 року:

Під час руху на ділянці, де проїзна частина має заокруглення вправо, ОСОБА_15 продовжив рухатись прямолінійно, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, перетнувши при цьому подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, яку перетинати забороняється, після чого виїхав за межі лівого краю проїзної частини на тротуар, де рух транспортних засобів забороняється, внаслідок чого напроти будинку № 11 по вулиці Маршала Малиновського в місті Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який в цей час перебував на тротуарі.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримав наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, внутрішньо мозкової гематоми в лівій лобній частці, численних саден обличчя, голови; закриту травму грудей та живота у вигляді забою обох легень, розриву лівого купола діафрагми з транслокацією 2/3 шлунка та селезінки в ліву плевральну порожнину, розривів серозної оболонки тонкої кишки та її брижі, субкапсулярного розриву верхнього полюсу селезінки, гематоми заочеревинного простору, крововиливів у ліву плевральну (біля 150 мл крові) та черевну (до 200 мл крові) порожнини, переломів 4-12 ребер зліва, численних саден тулуба (лівої поперекової ділянки); відкритий перелом верхньої третини діафізу правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, з наявністю рани по задньо-латеральній поверхні стегна на межі середньої та нижньої третин; закриту травму правого передпліччя у вигляді перелому шилоподібного відростка променевої кістки зі зміщенням уламків; закриту травму лівого стегна у вигляді уламкового перелому середньої третини стегнової кістки зі зміщенням уламків; рани нігтьової фаланги 4-го пальця правої кисті, основної фаланги 5-го пальця лівої кисті; численні садна та поверхневі рани кінцівок (лівого колінного суглоба, обох кистей), які в свої сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_15 у судовому засіданні вину визнав повністю та пояснив, що дійсно він дійсно при вказаних в обвинувальному акті обставинах, які він не оспорює, 26 квітня 20219 року приблизно о 17:30 годині їхав додому, погано себе почував і знепритомнів, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу і спричинив ДТП, прийшов до тями вже від удару внаслідок зіткнення з потерпілим. У скоєному кається.

Потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що він перебував на службі коли сталось ДТП, обставин події він не пам`ятає, прийшов до тями вже в лікарні. У зв`язку з подією був змушений тривалий час проходити курс лікування на що витрачав власні кошти, відчував моральні страждання, тому позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд ухвалив про проведення скороченого судового розгляду і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням документів, які стосуються цивільного позову та документів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно він розуміє зміст тих обставин, які не оспорює, чи є добровільною та істинною його позиція, а також роз`яснив учасникам процесу, що у разі не дослідження судом доказів, вони будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не оспорювалися, в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого доказана, його дії слід кваліфікувати за ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до ст.50,65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, а також відомості які характеризують його особу: раніше не судимий, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом другої групи, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_15 суд вважає: щире каяття, часткове відшкодування потерпілому матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування.

Обставин, які обтяжують покарання суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим було скоєно вперше, з необережності, що він особою похилого віку, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, у разі призначення покарання у вигляді позбавлення волі та звільнення від відбуття цього покарання з випробуванням, відповідно до ст.75,76 КК України.

Разом з цим, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки його поведінка на автошляху є явно небезпечною для оточуючих.

Потерпілим ОСОБА_13 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_15 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» в якому він просив стягнути:

- з обвинуваченого його на користь матеріальну шкоду (витрати на лікування) у розмірі 478 884,00 грн.;

- з обвинуваченого на його користь моральну шкоду за фізичний біль та страждання у розмірі 500 000,00 грн.;

-з обвинуваченого на його на користь моральну шкоду за порушення нормальних життєвих зв`язків у розмірі 297 651,00 грн.;

-з обвинуваченого на його на користь витрати за надання йому правової допомоги у розмірі 15 907,64 грн.;

-з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» на його користь матеріальну шкоду (витрати на лікування) у розмірі 200 000,00 грн.;

-з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілим обґрунтовуються заявлені ним позовні вимоги до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди понесеними витратами на лікування, які перевищують суму ліміту страхового відшкодування у розмірі 200 000 грн., які він може отримати від Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП».

Обвинувачений частково визнав ці позовні вимоги, пояснив, що не заперечує факту того, що потерпілий поніс витрати на лікування але він згоден оплачувати лише документально підтверджені понесені позивачем витрати, при визначені розміру цих витрат він поклався на розсуд суду, також він не згоден з вказаними у позові обставинами про те, що 192 349 грн, він сплатив потерпілому в якості відшкодування матеріальної шкоди, а не моральної, як це вказано у позові.

Під час судового розгляду встановлено, що в зв`язку з вчиненням обвинуваченим цього кримінального правопорушення потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження і зв`язку з чим був змушений тривалий час лікуватись і витрачати на це кошти, під час дослідження судом документів, які підтверджують понесені позивачем витрати на лікування учасники процесу не заперечували вказані у позові обставини про те що, позивач дійсно поніс ці витрати, клопотань про визнання цих доказів не належними чи не допустимими вони не заявляли, сумнівів щодо походження цих доказів не виникало, тому суд, виходячи із засад змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості, передбачених ст.22 КПК України, вважає доведеними у судовому засіданні обставини щодо понесення вказаних позивачем витрат на лікування.

Разом з цим, оскільки обвинувачений вказує на те, що 192 349 грн. він сплатив позивачу в якості відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування, а не моральної шкоди, а потерпілим та його представником ці доводи не спростовані, відповідні докази суду не надані, тому з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_13 слід стягнути в якості відшкодування матеріальної шкоди 286 535,00 грн, відрахувавши від загальної суми позовних вимог вже сплачену обвинуваченим потерпілому суму коштів (478 884,00-192 349,00).

Цивільний відповідач - Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого, як власника транспортного засобу надіслав суду відзив на позов в якому просив відмовити у задоволені позову, оскільки правовідносини між сторонами регулюються нормами спеціального закону «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не повинні розглядатись в межах кримінального провадження тому позивачем помилково їх вказано цивільним відповідачем, що позивач не подав, як це передбачено вказаним вище Законом, завчасно заяву про страхове відшкодування, що заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, перевищують ліміт відповідальності визначеної за договором страхування.

Учасниками судового розгляду не заперечується, що цивільна відповідальність обвинуваченого була застрахована цивільним відповідачем, що відповідно до полісу страхування №АМ/816744 ліміт відповідальності цивільного відповідача за завдану шкоду життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн., що сума витрат потерпілого на лікування перевищує цю суму і підтверджується дослідженими судом доказами.

Суд вважає, що порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Відповідно до ст.62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування». До них згідно з п. 9 ч. 1 вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема, Закон України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до положень якого(ст.22-26-1) страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди матеріальна шкода, а також моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Суд вважає, що обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, у тому числі, коли йдеться про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. З урахуванням наведеного доводи представника цивільного відповідача про те, що потерпілий з метою вирішення питання страхового відшкодування повинен був подати відповідну заяву безпосередньо до страховика, а не звертатися з позовом до суду, є необґрунтованими та безпідставними. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.05.2022 у справі No 389/807/20 (провадження No 51-34км22)

Враховуючи викладене з цивільного відповідача - Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» слід стягнути на користь позивача у якості відшкодування суму заподіяної матеріальної шкоди у вигляді понесених позивачем витрат на у розмірі 200 000 грн.

Разом з цим, відповідно до полісу страхування №АМ/816744 ліміт відповідальності цивільного відповідача за завдану шкоду життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн., тобто в цей ліміт включається і ліміт відповідальності за спричинену моральну шкоду.

Оскільки сума моральної шкоди - 10 000 грн. перевищує визначений у полісі ліміт, тому в цій частині заявлених вимог слід відмовити.

Як вказано вище, потерпілим до обвинуваченого у цивільному позові заявлено одночасно дві вимоги про стягнення моральної шкоди у загальному розмірі 797 651,00 грн.

Обвинувачений цивільний позов про стягнення моральної шкоди визнав частково пояснив, що заявлені вимоги є для нього дуже великими, тому щодо розміру цієї шкоди поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із системного аналізу ст. 23 ЦК України випливає, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що сума на відшкодування моральної шкоди позивачем явно завищена, оскільки вона не відповідає характеру правопорушення,його реальним стражданням, тому виходячи з принципів розумності, справедливості, виваженості та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в якості відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Відповідно до ст.124 КПК України, оскільки обвинувачений не заперечував, щодо розміру понесених процесуальних витрат по справі, з нього слід стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 29 304,82 гривень, а також слід стягнути з нього на користь потерпілого ОСОБА_13 документально підтверджені понесені ним процесуальні витрати за надання правової допомоги у розмірі 15 907,64 грн

Речові докази суду не надавались.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, оскільки цивільний позов задовольняється частково, з метою забезпечення виконання цього цивільного позову арешт майна у вигляді автомобіля «Subaru-Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_15 , накладений згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 07.05.2019 скасовувати не слід.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_15 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому за цим Законом покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.

Відповідно до ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_15 від відбування основного призначеного покарання з іспитовим строком на два роки та покласти на нього на цей період такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_15 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_13 у якості компенсації за спричинену моральну шкоду 200 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_13 у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 286 535,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_13 у якості відшкодування матеріальної шкоди 200 000 грн.

В іншій частині, заявлених у позові ОСОБА_13 вимог, відмовити.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у загальному розмірі 29 304,82 гривень стягнути з ОСОБА_15 на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_13 процесуальні витрати за надання правової допомоги у розмірі 15 907,64 грн

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Головуючий ОСОБА_1