Справа № 461/1739/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/427/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 461/1739/23 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 03 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 03 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 28.02.2023 приблизно о 16 год. 30 хв., тобто у період дії воєнного стану на території України, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_10 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривка з рук продавця - консультанта ОСОБА_11 , відкрито викрав золотий ланцюжок, вагою 19,91 грам, вартістю 34842 гривні, однак виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, не закінчив кримінальне правопорушення, оскільки його протиправні дії були припинені перехожими особами, від яких ОСОБА_5 , намагаючись втекти, застосовував засіб,

споряджений речовинами сльозогінної дії.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій просить вирок щодо ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор зазначає, що приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що обтяжують покарання.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину в умовах воєнного стану.

Звертає увагу, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення не носить ситуативного, раптового характеру, а згідно з показаннями обвинуваченого, є спланованим заздалегідь, а саме: обвинувачений попередньо відвідав ювелірний магазин (місце вчинення злочину) для ознайомлення з його приміщенням та асортиментом, взяв із собою засіб, споряджений речовинами сльозогінної дії, викликав таксі з метою втечі з місця події з викраденим майном.

Апелянт зазначає, що обвинувачений ніде не працює та/або навчається.

Акцентує увагу на тому, що обставини вчинення злочину свідчать про його зухвалість та підвищену суспільну небезпеку.

Враховуючи наведене прокурор вважає, що призначене судом покарання є надмірно м`яким.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану прокурором ОСОБА_9 апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим також не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У своїй апеляційній скарзі прокурор, зокрема, вказує на те, що в оскаржуваному рішенні місцевим судом не наведені належні і достатні мотиви для застосування при призначенні ОСОБА_5 покарання вимог статей 69 та 75 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції з дотриманням зазначених вимог закону врахував наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Щире каяття ОСОБА_5 полягало у визнанні ним обставин, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі їх часу, місця та способу вчинення. ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене, обіцяв у майбутньому протиправних дій не вчиняти. Крім того, ОСОБА_5 активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки він самостійно та добровільно розповів про обставини вчинення ним замаху на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Також суд врахував особу винного, який на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, не одружений, дітей не має, з середньою освітою, не працює, раніше несудимий, позитивно характеризується за місцем проживання, потерпіла не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, і дійшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, застосувавши положення ч. 1 ст. 69 КК України.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Врахувавши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, не одружений, раніше несудимий, суд дійшов до висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з максимальним випробувальним строком на 3 роки.

Погоджується з таким висновком і колегія суддів апеляційного суду, зваживши при цьому на молодий вік обвинуваченого (19 років), відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої, та вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без реального відбування покарання.

Колегія суддів також звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_5 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для висновку про неправильне застосування кримінального закону та про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 03 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4