Справа № 756/4029/23
Номер провадження № 1-кп/756/1122/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 23.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ананьїв, Ананьївського району, Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні малолітню дитину-інваліда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , у невстановлений під час судового розгляду день, час та місці, знайшов ручну гранату Ф1 з маркуванням «36-Е-388 ТНТ» з запалом до неї з маркуванням «AF11» «10-06-20» та в порушення додатку № 1, затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п. п. 2.8, 8.1, 8.9 та глави 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, маючи умисел, спрямований на придбання, зберігання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, переніс ручну гранату Ф1 з маркуванням «36-Е-388 ТНТ» з запалом до неї з маркуванням «AF11» «10-06-20» за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де і продовжив незаконно їх зберігати.

23.02.2023 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме з адресою: АДРЕСА_2 , помістив гранату Ф1 з маркуванням «36-Е-388 ТНТ» з запалом до неї з маркуванням «AF11» «10-06-20» до правої кишені флісової куртки, в яку був одягнутий та направився до станції метро «Мінська» КП «Київський метрополітен» в м. Києві.

Після чого, 23.02.2023 приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 , зайшовши до станції метро «Мінська» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, був зупинений працівником поліції та на запитання, щодо наявності речей обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у його правій кишені флісової куртки яка одягнута на ньому, знаходиться вибуховий пристрій, а саме ручна граната Ф-1 з запалом до неї.

У зв`язку з чим, ОСОБА_4 був запрошений до кімнати поліції, що розташована на вказаній станції КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України в присутності двох запрошених понятих під час проведення особистого обшуку останнього та обшуку його особистих речей, виявлено та вилучено із правої кишені флісової куртки гранату Ф1 з маркуванням «36-Е-388 ТНТ» з запалом до неї з маркуванням «AF11» «10-06-20», які останній придбав, зберігав та носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, а саме, незаконне придбання, зберігання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що приблизно 15.02.2023 знайшов біля смітника будинку, де він мешкає, пакет з гранатой в розібраному стані - запал був окремо від гранати. Після чого переніс зазначений пакет за місцем свого проживання, а згодом поклав в кишені брюк на носив при собі. 23.02.2023 в метрополітені у нього запитали щодо наявності заборонених предметів, на що повідомив про наявність гранати, яку працівники поліції вилучили. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, просить надати шанс виправитися.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що в судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від його відбуття з випробуванням строком на 2 роки. Також прокурор просив урахувати, що на його думку існують обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме в незаконному придбанні, зберіганні та носінні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

При цьому обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, на думку суду, відсутні.

а змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання, не офіційно, але працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину-інваліда, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Указані обставини, на думку суду, не дають підстави для призначення обвинуваченому покарання в порядку ст. 69 КК України, однак є підставами для призначення покарання в порядку ст. 69-1 КК України, ураховуючи визнання винуватості, а також обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставини, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладених обставин суд уважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав відповідно до ст. 377 КПК України для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 23.02.2023, а звільнено 24.02.2023 на підставі постанови слідчого про звільнення особи з під варти, слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 23.02.2023 до 24.02.2023, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення судової експертизи № КСЕ-19-23/12174 від 17.03.2023 у сумі 6040 грн 96 коп. відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази в кримінальному провадженні: корпус ручної гранати Ф-1,який знаходиться в сейф пакеті №5252860 та бойовий запал ручної гранати AF11 (FD-1), який знаходиться в сейф пакеті №5252863, та перебувають на зберіганні в камері зберігання речові доказів ГУ НП у м. Києві, відповідно до ст. 100 КПК України, слід знищити.

Керуючись статтями 7, 96-1, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили - не обирати.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 23.02.2023 до 24.02.2023, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи № КСЕ-19-23/12174 від 17.03.2023 у сумі 6040 грн 96 коп. - стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: корпус ручної гранати Ф-1,який знаходиться в сейф пакеті №5252860 та бойовий запал ручної гранати AF11 (FD-1), який знаходиться в сейф пакеті №5252863, та перебувають на зберіганні в камері зберігання речові доказів ГУ НП у м. Києві, знищити.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1