Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001620 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

До Святошинського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 21 квітня 2023 року близько 9 години він, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, відкрито викрав майно, яке належало ОСОБА_6 , чим завдав останньому майнової шкоди на суму 647 грн. 76 коп.

Ухвалою підготовчого судового засідання Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2023 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Цією ж ухвалою за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 17.08.2023 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 гривень, зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, та наслідки їх невиконання.

В клопотанні про зміну запобіжного заходу, яке адресоване суду апеляційної інстанції і по суті є апеляційною скаргою, обвинувачений порушує питання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, про які вказував прокурор, оскільки досудове розслідування закінчено, потерпілий звертався до слідчого, прокурора та суду з клопотанням про закриття кримінального провадження щодо нього. Стверджує, що суд не врахував наявність у нього неповнолітньої дитини та матері пенсійного віку, яка потребує постійної допомоги. Місце проживання він не змінював, не ухилявся від органу досудового розслідування та суду і не має постійної роботи виключно у зв`язку із вторгненням Російської Федерації в Україну. Що ж стосується ступеню тяжкості злочину, то він обумовлений виключно введенням воєнного стану.

Крім того, прокурор не вручив йому копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

В судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули прокурор та захисник, які належним чином повідомлені, про дату, час і місце судового засідання, а обвинувачений клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляв. Тому згідно з ч.4 ст.4222 КПК України суд вважає за можливе розглянути апеляційну скарги без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а відтак, усвідомлює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, оскільки відповідною санкцією встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, особу обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання в м. Києві, проте не одружений, не працює, судимий.

Дані про наявність у обвинуваченого утриманців у суду апеляційної інстанції відсутні. Натомість колегія суддів зауважує, що штраф, призначений попереднім вироком, ОСОБА_5 не сплатив, а після заміни штрафу громадськими роботами, до відбування покарання так і не приступив, що свідчить про його невідповідальне ставлення до своїх обов`язків.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

До того ж, при постановленні ухвали суд першої інстанції визначив мінімальний розмір застави, яка може бути внесена у будь-який момент з метою забезпечення виконання обвинуваченим відповідних обов`язків. Тобто суд першої інстанції вирішив питання про можливість застосування до ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу.

В розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання судом процедури вручення обвинуваченому клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом з копіями матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, яке це передбачено ч.ч.2, 3 ст.184 КПК України. Разом з тим, вказана обставина не є передбаченими ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3