ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/926/23 Справа № 205/3140/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000412 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, цигана, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина інваліда, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2023 року, було задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, з моменту фактичного затримання, з 27 березня 2023 року по 25 травня 2023 року включно без визначення застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу, на утриманні непрацездатних осіб нема, постійного місця проживання немає, тому є підстави вважати, що він усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, у зв`язку з чим застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у вчиненні розбійного нападу за попередньою змовою, групою осіб, із проникненням у житло, в умовах воєнного стану, із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, слідчий суддя вважав за можливе не визначати підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню. Зазначає, що прокурором не було доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує, що у клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу не зазначено, які саме матеріали що доводять його зміст додано до нього. Не долучено жодного доказу який би доводив обґрунтованість клопотання.

Вважає, що слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 , має на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження, з інвалідністю, має на утриманні мати, яка потребує догляду, має постійне місце проживання, тривалий час працює на будівництві, раніше не судимий.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 2 частиною 3 та частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, як дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Частиною 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного,обвинуваченого;

- майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

- наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисника підозрюваного, викладені в апеляційній скарзі та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні СВ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого 27.03.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000412, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 березня 2023 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, ОСОБА_8 вступив в попередню змову з раніше йому знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та невстановленою досудовим розслідуванням особою, спрямовану на заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Згідно умов попередньої змови, співучасники злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, 27.03.2023 року в період часу з 14.30 год. до 15.00 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) прибули до будинку АДРЕСА_2 та переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, за попередньою змовою групою осіб, прослідували до квартири АДРЕСА_3 та скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_13 , самостійно відчинив двері, зайшли до квартири, тим самим незаконного проникли у житло.

Продовжуючи реалізувати кримінально-протиправний умисел, з метою подолання опору з боку потерпілого, ОСОБА_8 , спільно зі співучасниками злочину ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленою досудовим розслідуванням особою стали наносити ОСОБА_13 удари руками та ногами по голові та різним частинам тіла.

Після чого, ОСОБА_8 спільно зі співучасниками злочину ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, продовжуючи реалізовувати свій кримінально- протиправний умисел, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, відкрито заволоділи майном, яке належало ОСОБА_13 , а саме: мобільним телефоном «Blackview», модель А100, ноутбуком «LENOVO», модель 810С.

Продовжуючи реалізувати свій кримінально-протиправний умисел ОСОБА_8 для подолання опору з боку потерпілого дістав ніж та став замахуватися на потерпілого ОСОБА_13 , погрожуючи останньому фізичною розправою. Потім, утримуючи викрадене майно ОСОБА_8 спільно зі співучасниками злочину ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, з місця злочину зникли та розпорядилися викраденим на свій розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_13 , майнову шкоду.

Умисні дії ОСОБА_8 , що виразилися в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч. 4 ст. 187 КК України.

27.03.2023 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

28.03.2023 року ОСОБА_8 , було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення що підтверджується та обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: витягом з ЄРДР; рапортом; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію; протоколом огляду місця події від 27.03.2023 ; протоколом обшуку від 27.03.2023; даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_13 ; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколами допиту свідків; даними протоколу затримання ОСОБА_8 в порядку ст.. 208 КК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України; даними протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 28.03.2023 р. та іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, на даному етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а визначає лише чи є причетність підозрюваного до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, немає міцних соціальних зв`язків, не працює, не має постійного джерела доходу, раніше не судимий, тобто підозрюваний залишаючись на волі та усвідомлюючи неминучість покарання у вигляді позбавлення волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , а також дані про особу підозрюваного, дають підстави вважати, що можливості останнього переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому його підозрюють, в сукупності з іншими обставинами: відсутністю стійких соціальних зв`язків такого ступеня, які б слугували для нього стримуючим фактором і могли забезпечити його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування від органу досудового розслідування.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суда м. Дніпропетровська від 29 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4