Дата документу 23.05.2023
Справа № 334/6515/22
Провадження № 1-кс/334/1427/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна накладеного у кримінальному провадженні № 0002299 від 25.12.2022 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002299 від 25.12.2022 року за ч.1 ст.286 КК України.

Зазначив, що Відділенням розслідування злочинів у сфері транспорту Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002299 від 25.12.2022.

24.12.2022, під час проведення огляду місця ДТП, слідчим ОСОБА_4 було вилучено належний йому автомобіль «ЗАЗ LANOS», р.н. НОМЕР_1 направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання автотранспорту Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пров. Кузнечний, 11. Ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 від 28.12.2022, на вказаний транспортний засіб було накладено арешт.

У зв`язку із тим, що відносно автомобіля вже була проведена проведена інженерно-транспортна експертиза, вказаний автомобіль є його єдиним транспортним засобом, враховуючи військовий стан, який може привести до термінової евакуації, просить скасувати арешт з його автомобіля та повернути транспортний засіб «ЗАЗ LANOS», р.н. НОМЕР_1 йому.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив скасувати арешт з автомобіля та передати автомобіль йому на відповідальне зберігання.

Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі через брак робочого часу.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, 28.12.2022 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя накладено арешт у кримінальному провадженні № 0002299 від 25.12.2022 року, на автомобіль марки «ЗАЗ LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, кримінальний процес є змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному поданні учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ухвали слідчого судді, арешт на автомобіль накладено з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України) для проведення подальших судових експертиз щодо встановлення та з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 100 КПК України речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів здійснюється на спеціальних майданчиках, проте тривале знаходження транспортного засобу, за відсутності умов відповідного зберігання, може призвести до знищення майна.

Згідно п. п. 8, 16, 27, 28 постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Перевірка стану та умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку проводиться щокварталу керівником слідчого підрозділу, підрозділу дізнання. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.

Отже, наведене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок контролю та належного зберігання речових доказів у справі і саме він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або уповноваженим на виконання вимог закону щодо збереження речового доказу особам.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також враховуючи, що слідчим суддею не заборонено користуватись даним автомобілем, який визнано речовим доказом та збереження якого покладено на слідчого, тому слідчий суддя приходить до висновку, шо у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна накладеного у кримінальному провадженні № 0002299 від 25.12.2022 та передачі автомобіля на відповідальне зберігання необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 170, 173, 174, 369-372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна накладеного у кримінальному провадженні № 0002299 від 25.12.2022 року, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2022 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1