ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 689/338/23

Провадження № 11-кп/4820/516/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 13 грудня 2022 року за № 0003000 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , прокурора Ярмолинецького відділу Хмельницької окружної прокуратури та захисника обвинуваченого ? адвоката ОСОБА_8 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 травня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заболотне Іршавського району Закарпатської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 16 травня 2023 року.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період його тримання під вартою з моменту затримання - 22 грудня 2022 року по 15 травня 2023 року.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2022 року та у подальшому продовжений ухвалою Ярмолинецького районного суду від 31 березня 2023 року у вигляді тримання під вартою, залишено до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 8658 грн. 72 коп. судових витрат на залучення експертів.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, а саме 12.12.2022 року близько 19:45 год. через незачинену хвіртку зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_10 , у якого ОСОБА_7 займався тимчасовими підробітками, де, відчинивши зачинені двері хліву, з метою крадіжки проник до приміщення хліву, у якому зловив та задушив 3 домашні качки масами 2,920 кг, 2,820 кг, 2,745 кг - загальною масою 8,485 кг та загальною вартістю 1272,75 грн., які помістив у мішок. У цей час він був помічений співмешканкою ОСОБА_10 - ОСОБА_6 , яка намагалась його зупинити та пригрозила зателефонувати ОСОБА_10 .. Тоді ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_6 і наніс їй один удар кулаком правої руки у ділянку лівої щоки, від якого потерпіла втратила рівновагу та впала на землю. Після цього ОСОБА_7 схопив потерпілу ОСОБА_6 обома руками за шию та почав її душити, однак потерпіла, здійснюючи супротив злочинним діям останнього, змогла вирватись та почала бігти у напрямку виходу з приміщення хліву. Проте, ОСОБА_7 наздогнав потерпілу, штовхнув її та, взявши до рук металевий лом, яким підпирались двері хліву, наніс ним два удари в область голови ОСОБА_6 , від чого остання впала на землю. Після цього, ОСОБА_7 знову схопив ОСОБА_6 обома руками за шию та почав душити. У цей момент, на шум, підійшов малолітній син ОСОБА_6 - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 і попросив ОСОБА_7 припинити протиправні дії. Тоді ОСОБА_7 пригрозив ОСОБА_6 нікому про це не повідомляти, відпустив її, залишив мішок, у якому були качки, та покинув територію домогосподарства.

В результаті вказаних дій потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді 1 синця в ділянці лівого кута нижньої щелепи із поширенням на підщелепну ділянку, 1 синця в ділянці підборіддя зліва із поширенням на підщелепну ділянку та верхню третину шиї по передній поверхні зліва, 1 синця на лівій передньо-боковій поверхні шиї у верхній третині, 1 синця на лівій передньо - боковій поверхні шиї в середній третині, 1 синця на правій передньо-боковій поверхні шиї в середній третині, 1 садна шкіри та 1 синця на правій передньо - боковій поверхні шиї та межі середньої та нижньої третин, які в сукупності та кожне окремо, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки), а також 2-х забійних ран та підшкірного крововиливу на верхній поверхні тім`яної ділянки волосяної частини голови дещо зліва від умовно серединної лінії, які в сукупності, по своєму характеру відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Насильницькі дії, вчинені за допомогою металевого лому, а також ті, які були вчинені шляхом здушування шиї та позбавлення доступу до повітря були небезпечними для життя та здоров`я ОСОБА_6 .

В поданих апеляційних скаргах прокурор та потерпіла ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність тяжкості призначеного покарання його особі, просять вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення скасувати. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Акцентують увагу, що приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, судом не враховано, що ОСОБА_7 фактично не визнавав своєї вини, намагався уникнути відповідальності, а вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до особливо тяжких. Не в повній мірі враховано характер дій ОСОБА_7 , а саме те, що ОСОБА_6 було нанесено не менше 66 травмуючих дій, в тому числі металевим ломом у життєво-важливі органи.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України. Вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На його думку, суд не взяв до уваги та проігнорував, що ОСОБА_7 вчинив замах на таємне викрадення чужого майна, який не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі та спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження, не дав цим обставинам правової оцінки. Це, на думку захисника, свідчить про упередженість суду і є підставою для зміни вироку та в тому числі пом`якшення обвинуваченому покарання, який внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, разом з члени сім`ї є внутрішньо-переміщеною особою, має на утриманні 3 малолітніх та 2 неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, потерпілу ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, кожен свої зокрема та заперечили проти апеляційних скарг процесуальних опонентів, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши з`ясування обставин провадження та перевірки їх доказами в частині допиту потерпілої, обвинуваченого та дослідження характеризуючи даних особи ОСОБА_7 , надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено з дотриманням вимог закону, таких порушень закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування даних, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційного розглядів ОСОБА_7 не заперечував та ствердив обставини проникнення до приміщення з метою викрадення майна потерпілої, нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень після його виявлення останньою в процесі викрадення майна, однак виклав свою версію подій.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка прямо вказала на обвинуваченого ОСОБА_7 , який 12 грудня 2022 року по АДРЕСА_3 , за місцем її проживання, проник до господарського приміщення з метою викрадення майна та будучи викритим в процесі протиправних дій наніс їй ряд тілесних ушкоджень, в тому числі за допомогою металевого лома по голові.

Показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які ствердили наявність у ОСОБА_6 численних видимих тілесних ушкодження після повернення до місця проживання 12 грудня 2022 року, тобто відразу після спричинення таких обвинуваченим.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними протоколів огляду місця події з ілюстративними таблицями від 12 грудня 2022 року, з яких вбачається, що в одному із приміщень домоволодіння по АДРЕСА_3 , виявлені плями бурого кольору, металевий предмет (лом), мішковину білого кольору, а також 3 туші качок, тобто саме там, де зі слів обвинуваченого та потерпілої, ОСОБА_7 намагався заволодіти майном родини ОСОБА_6 та будучи викритим спричинив їй тілесні ушкодження (а.п. 15-22, 24-32, 33-38 т.1).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 11 січня 2023 року з яких вбачається, що ОСОБА_7 , в присутності захисника, із застосуванням відеозйомки, що виключало на нього будь якого тиску, в деталях, вказав місце та спосіб нападу на потерпілу за місцем її проживання після його виявлення в сараї домоволодіння, де він намагався викрасти майно ОСОБА_6 (а.п. 251-255, т.1).

Змістом висновків експерта № СЕ-19/123-22/10928-БД від 27 грудня 2022 року та № СЕ-19/123-22/10974-БД від 28 грудня 2022 року стверджується, що на ломові, який було вилучено під час проведення огляду місця події, та на поверхнях, наданих на дослідження, трьох металевих тампонах зі змивами виявлено кров людини (а.п.57-61, 67-69, т.1).

Згідно даних висновків експерта № № 24, 25, 40 від 11, 12 січня 2023 року дана кров групи В походить від особи, в крові якої знаходяться ізогемаглютинін анти - А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_6 , у той час як кров ОСОБА_7 відноситься до групи 0 з ізогемаглютиніном анти - А і анти - В за ізосерологічною системою АВ0 (а.п.88-89, 98-99, 106-108, т.1).

Даними висновку експерта № 23 від 23 січня 2023 року стверджується, що при судово-медичному дослідженні металевого лома знайдена кров людини, при визначені групової належності якої виявлені антигени В і Н. Отже, ця кров може належати особі (особам), в крові якої (яких) міститься антиген В і Н, в тому числі і потерпілій ОСОБА_6 (а.п.114-116, т.1).

Аналізуючи висновок судово-медичного експерта у сукупності з іншими дослідженими в процесі судового розгляду доказами, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що виявлена на металевому ломі кров людини належить саме потерпілій, оскільки саме за допомогою цього лому, будучи викритий на місці викрадення майна потерпілої, обвинувачений, наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , що супроводжувалося значною крововтратою.

Змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13 грудня 2022 року стверджується, що ОСОБА_6 прямо вказала на ОСОБА_7 , як особу, яка 12 грудня 2022 року проникла на територію її домоволодіння з метою викрадення майна та будучи викритим на місці вчинення кримінального правопорушення наніс їй тілесні ушкодження (а.п.132-133, т.1).

Із даних протоколу проведення слідчого експерименту від 13 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_6 , із застосуванням відеозйомки, що виключало вчинення на неї будь якого тиску та примусу, в деталях вказала спосіб та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим у господарському приміщенні, яке розташоване на території її домоволодіння (а.п.140-143, т.1).

Даних висновків експерта № № 232, 12 від 15 грудня 2022 року та 16 січня 2023 року стверджується, що ОСОБА_6 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: 1 синця в ділянці лівого кута нижньої щелепи із поширенням на підщелепну ділянку, 1 синця в ділянці підборіддя зліва із поширенням на підщелепну ділянку та верхню третину шиї по передній поверхні зліва, 1 синця на лівій передньо-боковій поверхні шиї у верхній третині, 1 синця на лівій передньо - боковій поверхні шиї в середній третині, 1 синця на правій передньо-боковій поверхні шиї в середній третині, 1 садна шкіри та 1 синця на правій передньо - боковій поверхні шиї та межі середньої та нижньої третин, які в сукупності та кожне окремо, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки), а також 2-х забійних ран та підшкірного крововиливу на верхній поверхні тім`яної ділянки волосяної частини голови дещо зліва від умовно серединної лінії, які в сукупності, по своєму характеру відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, виявлені при судово-медичній експертизі у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитись від не менше 8 травмуючих дій в ділянку голови, не менше 5 травмуючих дій в ділянки шиї, не менше 3 травмуючих дій в ділянки тулубу, не менше 44 травмуючих дій в ділянки верхніх кінцівок, не менше 6 травмуючих дій в ділянки нижніх кінцівок, а всього - від не менше 66 травмуючих дій.

Більше того, тілесні ушкодження у вигляді 2 забійних ран та підшкірного крововиливу на верхній поверхні тім`яної ділянки волосяної частини голови дещо зліва від умовно серединної лінії могли утворитись від двох окремих травматичних дій - ударів тупим твердим предметом з циліндричною поверхнею або з прямолінійним ребром і в даному випадку могли утворитись за обставин, вказаних потерпілою під час слідчого експерименту, а саме: від 2 ударів металевим ломом при вертикальному чи близькому до вертикального положенні тіла потерпілої та розміщення потерпілої та нападника обличчям один до одного. Тілесні ушкодження в ділянці шиї та нижньої щелепи (синці та садна) могли утворитись при стисненні шиї потерпілої кистями рук сторонньої особи та при стисненні передньої частини шиї передпліччям руки сторонньої особи (а.п.165-169, 175-182, т.1).

Аналізуючи висновки судово-медичних експертиз, в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені в ОСОБА_6 тілесні ушкодження були спричинені саме обвинуваченим в процесі нападу, оскільки про отримання таких прямо вказує потерпіла. Доказів, які б стверджували протилежне ні обвинуваченим, ні його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб проникнення до домоволодіння ОСОБА_6 , кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого, що передувала події, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії ОСОБА_7 , спрямовані на протиправне заволодіння майном потерпілої та подальше спричинення їй тілесних ушкоджень з метою утримання викраденого майна.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість заведення кримінального провадження та засудження ОСОБА_7 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вищенаведені докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_7 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_7 чи його захисник звертались із заявами та скаргами до прокурора, який здійснював нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів, з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що дії ОСОБА_7 по заволодінню майном потерпілої та спричинення їй тілесних ушкоджень підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України, з огляду на наступне.

За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Як випливає зі змісту ч. 4 ст. 187 КК України, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Разом з цим, до насильства, що є ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину, також є насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя в момент заподіяння, тобто в момент застосування створювало реальну погрозу для життя потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, допитана під час судового та апеляційних розглядів потерпіла ОСОБА_6 зазначала, що обвинувачений, будучи викритий на місці викрадення належного їй майна наніс їй удар кулаком у обличчя, схопив руками за шию та почав душити. Після цього ОСОБА_7 вдарив її металевим ломом по голові.

Надані потерпілою показання щодо способу отримання нею ушкоджень повністю узгоджуються з даними протоколів огляду місця події від 12 грудня 2022 року, слідчого експерименту від 13 грудня 2022 року за участю потерпілої з відеозаписом до нього та висновками судово-медичних експертиз № № 232, 12 від 15 грудня 2022 року та 16 січня 2023 року.

Тобто дані активні, насильницькі, раптові, небезпечні дії ОСОБА_7 були спрямовані саме на подолання опору потерпілої з метою заволодіння її майном, яке знаходилось поряд обвинуваченого і яким він мав намір заволодіти.

При цьому колегія суддів враховує, що будучи викритим на місці викрадення майна, ОСОБА_7 своїх злочинних дій не припинив, від злочинних намірів не відмовився, з метою уникнення затримання місце пригоди не залишив, а взявши в руки металевий лом наніс потерпілій тілесні ушкодження та продовжував такі наносити, в тому числі здавлюючи шию ОСОБА_6 до з`явлення на місці події сина останнього, тобто продовжував вчиняти активні злочинні, протиправні дії і від них не відмовився, хоча мав реальну можливість залишити місце події.

З урахуванням наведеного, місцевим судом зроблений правильний висновок про те, що заподіяння потерпілій удару металевим ломом та, в подальшому, придушення за шию, нанесення численних тілесних ушкоджень виключно в життєво-важливі органи, створювало реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілої, яка зазнала нападу, та за своєю інтенсивністю, характером і наслідками є насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Оголошена ОСОБА_7 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу, мотиву та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Ставлячи питання про зміну вироку суду, сторона захисту, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченого органами досудового розслідування та судом не навела, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисника, прокурора та потерпілої, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд вважає, що такі на увагу суду не заслуговують.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, суд першої інстанції правильно врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_7 взято до уваги те, що останній в силу ст. 89 КК України, не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має повної середньої освіти, офіційно не працевлаштований, живе за рахунок тимчасових заробітків.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

Окрім того, призначаючи покарання обвинуваченому, місцевий суд правильно врахував, що останній вину визнав частково.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є особливо тяжким, враховуючи його підвищену суспільну небезпеку, спосіб нанесення потерпілій тілесних ушкоджень - за допомогою лома, особу обвинуваченого, який не працює, вчинив умисний корисливий злочин, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, беручи до уваги думку потерпілої, яка просила виключно суворо покарати обвинуваченого, враховуючи кількість тілесних ушкоджень та механізм їх спричинення, колегія суддів приходить до висновку, що обране ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, судом були враховані ті обставини, на які є посилання в апеляційних скаргах.

А тому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання обвинуваченому внаслідок його суворості.

Ті обставини, що ОСОБА_7 визнав вину за ч. 1 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вчинив таке, внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, так як всі члени сім`ї обвинуваченого є внутрішньо-переміщеними особами, має на утриманні 3 малолітніх та 2 неповнолітніх дітей, в даному випадку не є підставою для призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, оскільки це не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Тому застосування до нього ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставним

Не може погодитися колегія суддів і з твердженням прокурора та потерпілої про те, що місцевий суд безпідставно не врахував тяжкість кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , яке є особливо тяжким, характер його дій, кількість нанесених тілесних ушкоджень, думку потерпілої, не визнання вини, а також того, що він раніше судимий за злочини проти власності, оскільки сама по собі тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в даному випадку, не може слугувати підставою для призначення йому більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання в межах інкримінованих йому дій за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання, внаслідок його суворості та потерпілої, прокурора - внаслідок його м`якості.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , прокурора Ярмолинецького відділу Хмельницької окружної прокуратури та захисника обвинуваченого ? адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3