УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 756/5167/22

провадження № 51-3786ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 ? адвоката

ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Зміст судових рішень

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено за ч. 4 ст. 187, ст. 69 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, крім житла.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з засудженої ОСОБА_4 на його користь 146 170 грн матеріальної та 100 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

Суд першої інстанції розглянув справу з урахуванням вимог ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта і визнав ОСОБА_4 винуватою у пред`явленому обвинуваченні.

Як установив суд, ОСОБА_4 , 26 травня 2022 року о 20:30, перебувала за запрошенням ОСОБА_6 в приміщенні його квартири у АДРЕСА_1 , де у неї виник умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

У той же день, близько 21:00, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, маючи на меті подолати опір ОСОБА_6 й упередити його протидію нападу та забезпечити безперешкодний перехід майна останнього на свою користь, таємно підлила до склянки з пивом, з якої пив ОСОБА_6 , очні краплі «Цикломед», діючою речовиною якого є циклопенталат, що призвело до значного запаморочення свідомості ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 , у свою чергу, використовуючи безпорадний стан потерпілого та неможливість чинити опір, подолавши таким чином волю останнього, заволоділа належним ОСОБА_6 майном, а саме: годинником марки «Tissot», вартістю

5 967 грн; навушниками марки «Apple», вартістю 3 000 грн; мобільним телефоном марки «Apple», вартістю 11 940 грн; мобільним телефоном марки «SAMSUNG», вартістю

2 470 грн, срібною каблучкою, вартістю 500 грн; грошовими коштами у розмірі

84 000 грн; 1 800 Євро (згідно курсу НБУ станом на 26 травня 2022 року становить

56 124 грн); 400 доларами США (згідно курсу НБУ станом на 26 травня 2022 року становить 11 700 грн), а також речами, які для потерпілого не мають матеріальної цінності.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 залишила приміщення вказаної квартири, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 175 701 грн.

Київський апеляційний суд ухвалою від 18 квітня 2023 року вирок залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник вказує, що ухвала апеляційного суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що апеляційний суд на більшу частину доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі не надав вичерпної відповіді, а саме про віктимну поведінку потерпілого, про неправильно визначену суму матеріальних збитків та про вчинення правопорушення на території, яка не охоплена умовами воєнного стану. Крім цього, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої через суворість, оскільки при призначенні покарання не застосовано положення ст. 75 КК. Тому на його переконання рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам закону, викладені у ній доводи та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Розгляд питань стосовно повноти судового розгляду, правильності установлення фактичних обставин кримінального провадження, достовірності окремих доказів та показань з урахуванням положень ст. 433 КПК до повноважень Верховного Суду законом не віднесено, а тому вони не підлягають перевірці, оскільки не є предметом касаційного розгляду.

Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як видно з копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

На доводи сторони захисту про те, що апеляційним судом не враховано віктимної поведінки потерпілого, колегія суддів зазначає, що дійсно апеляційний суд детально не аналізував цей довід, однак, в касаційній скарзі не конкретизується як поведінка потерпілого вплинула на можливість скоєння цього злочину з урахуванням його показань, що він близько трьох років знайомий із засудженою, що не заперечувала ОСОБА_4 і, що він запросив її додому обговорити питання дизайну.

Посиланням сторони захисту щодо суми цивільного позову, суди дали відповідь та обґрунтовано послались на ст. 533 Цивільного кодексу України, відповідно до якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі Указу Президента України № 640/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року затвердженого на підставі Закону Верховною Радою України на всій території України із 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє на даний час (злочин вчинено 26 травня 2022 року).

Тому посилання захисника на те, що місце вчинення кримінального правопорушення не охоплено умовами воєнного стану, є необґрунтованими.

Твердження захисника на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої через суворість, а саме незастосування приписів ст. 75 КК є безпідставними.

Так, районний суд, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням часткового визнання винуватості, матеріалів, що характеризують засуджену, те, що вона офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за останнім відомим місцем проживання характеризується формально позитивно, а також вперше притягується до кримінальної відповідальності, позицію потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_4 та беручи до уваги наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання (утримання малолітньої дитини та, що злочином не було завдано тяжких (незворотніх) наслідків для життя і здоров`я потерпілого) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи засудженої, прийшов до висновку про доцільність застосування приписів ст. 69 КК із призначенням основного покарання нижчим від найнижчої межі, встановленої в ч. 4 ст. 187 КК.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд, крім випадків передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше

5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинствіохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, особу винуватої та зважив на обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винної без реального відбування призначеного покарання.

Доводи в касаційній скарзі є майже аналогічними за змістом доводам, наведеними стороною захисту в апеляційних скаргах, і вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарг, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви свого рішення про неможливість застосування положень ст. 75 КК.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, суд, узявши до уваги вимоги апеляційних скарг сторони захисту, дав оцінку зазначеним у них доводам та мотивовано вказав на їх необґрунтованість.

Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, відповідно до

ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати ухвалу апеляційного суду незаконною чи необґрунтованою, на чому наполягає захисник, колегія суддів не вбачає.

Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду захисник у касаційній скарзі не вказав, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідневідповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3