04.08.2023 Справа № 756/9807/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9807/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2023 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 28.01.2023, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Шахтарського району Донецької області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , судимого:

- вироком Дарницького районного суду міста Києва від 14.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (справа № 753/9916/23);

- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки (справа № 759/11033/23);

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

21.01.2023 приблизно о 12:00 ОСОБА_3 у кав`ярні по вул. Олександра Архипенка, 12/3 у місті Києві , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), надавши завідомо недостовірну інформацію про те, що він працює ювеліром, під приводом чищення та ремонту запропонував потерпілій ОСОБА_5 передати йому свої золоті прикраси, на що потерпіла ОСОБА_5 погодилася та надала ОСОБА_3 власні золоті прикраси 583 проби, а саме: - золоті сережки вагою 5 гр та золотий ланцюг довжиною 50 см з золотим кулоном, загальною вагою 7 гр, загальною вартістю 18 531 грн. Після того, як ОСОБА_3 отримав від потерпілої золоті прикраси, останній повідомив ОСОБА_5 , що ніби-то до вечора поверне їх у справному та гарному стані, але так і не повернувся.

21.01.2023 ОСОБА_3 о 13:26, перебуваючи за адресою: місто Київ, просп. Оболонський, 10 , продовжуючи реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, заклав у ломбард (ПТ «ЛОМБАРД ПАРУС») золоті прикраси 583 проби, а саме: - золоті сережки вагою 5 гр та золотий ланцюг довжиною 50 см з золотим кулоном, загальною вагою 7 гр, за що отримав грошові кошти, тобто розпорядився вищезазначеним майном на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального проступку ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 18 531 грн.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Обвинувальний акт містить клопотання прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні, де зазначено, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, тому прокурор просить суд розглянути кримінальне провадження у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

До обвинувального акта долучено письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_6 , де обвинувачений зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку визнає повністю, згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності у спрощеному порядку, а також те, що йому роз`яснено, що за наслідками згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Обвинувачений надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні добровільно, що засвідчено підписами сторони захисту.

Потерпіла ОСОБА_5 у своїх заяві зазначила про ознайомлення з положеннями ст. 302 КПК України, згодою з установленими досудовим розслідуванням обставинами та відсутністю заперечень проти розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_3 у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 цього Кодексу в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, що підлягають доказуванню та мають значення для кримінального провадження, які сумніву у своїй об`єктивності не викликають та не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку є повністю доведеною за результатами спрощеного провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як «заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство)».

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Тобто, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його вини у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку як до так і після вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу є кримінальним проступком, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття відповідно до ст. 66 КК України, обставин, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 цього Кодексу суд не встановив.

Зважив суд і на дані про особу винного, котрий має середню освіту, неодружений, офіційно непрацевлаштований, судимий, за місцем реєстрації характеризується формально посередньо, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також характер і спосіб вчинення кримінального проступку, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність таких, що його обтяжує, у сукупності з розміром матеріальної шкоди, яку ОСОБА_3 спричинив, суд вважає, що слід обрати покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України з реальним його відбуванням. Доказів на підтвердження існування обставин, які виключають можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_3 такого виду покарання відповідно до ч. 3 ст. 61 цього Кодексу до матеріалів кримінального провадження не долучено.

Водночас, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, до постановлення попередніх вироків стосовно нього, а саме вироку Дарницького районного суду міста Києва від 14.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України (справа № 753/9916/23) та вироку Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України (справа № 759/11033/23).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Виходячи із правової природи наведеної норми, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень здійснюється у два етапи. На першому з них суд призначає покарання за кожний окремий кримінальне правопорушення, що входить до сукупності, а на другому - визначає остаточне покарання (загальну його міру) за усі кримінальні правопорушення, що утворюють сукупність, керуючись при цьому спеціальними правилами - принципами його призначення за сукупністю.

Покарання за сукупністю кримінальних правопорушень може визначатися шляхом: а) поглинення менш суворого покарання більш суворим; б) часткового складання призначених за окремі кримінальні правопорушення покарань; в) повного їх складання.

Встановлюючи такий порядок визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, закон не регламентує, у яких випадках суд може використовувати той чи інший із зазначених принципів. У кожному випадку це питання вирішується за розсудом суду, який обирає той чи інший принцип визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням обставин конкретної справи і даних про особу винного.

Призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим може здійснюватися щодо покарань як одного, так і різних їх видів і припускає, що суд, призначивши за окремі кримінальні правопорушення різні за ступенем суворості покарання, одним з них - більш суворим - поглинає інше (інші) - менш суворі. Визначаючи ж, яке з призначених покарань є більш суворим, суд виходить: а) або з його розміру (строку) - якщо призначені покарання належать до одного виду; б) або з його місця в законодавчому переліку покарань (ст. 51 КК України) - якщо призначені покарання належать до різних видів.

Таким чином, поглинення менш суворого покарання більш суворим означає, що остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається судом у межах більш суворого покарання, призначеного за один із кримінальних правопорушень, що входить у сукупність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Отже, при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Коли за кримінальне правопорушення, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльність), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Викладене також узгоджується з роз`ясненнями, що містяться в абз. 4 пункту 22 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також у постанові ККС ВС від 19.09.2019 у справі №223/100/17.

З огляду на викладене, суд, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , приходить до висновку про призначення останньому остаточного покарання за цим вироком на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за попередніми вироками, а саме вироком Дарницького районного суду міста Києва від 14.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України (справа № 753/9916/23) та вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України (справа № 759/11033/23), більш суворим за цим вироком з його реальним відбуванням, що буде законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню та попередженню вчиненню обвинуваченим ОСОБА_3 нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України, перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України. Відповідно до вимог статей 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Водночас, у межах даного кримінального провадження під час досудового розслідування судовим експертом ОСОБА_7 проведено: - судову-товарознавчу експертизу від 06.07.2023 №3779/23 та відповідно до звіту про фактичні затрати на проведення цієї експертизи вартість виконаних робіт склала 280 грн.

Виходячи з того, що вищезазначений експерт не є експертом державної установи, судові витрати на проведення вказаної експертизи в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України, не можуть бути стягнуті з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись статтями 100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 381-382, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за попередніми вироками, а саме вироком Дарницького районного суду міста Києва від 14.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України (справа № 753/9916/23) та вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України (справа № 759/11033/23), більш суворим за цим вироком ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі обчислювати з дня приведення вироку до виконання після набрання законної сили.

Речові докази:

- 2 (два) аркуші фотографій, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) діб з моменту його отримання з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження, в порядку передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1