КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/4398/21 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1540/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

20 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001171 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2022 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, українця, громадянина України, номер картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 , який здобув вищу освіту, працює начальником відділу технічного обслуговування паперового виробництва у ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2022 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки з позбавленням права керувати транспорними засобами на строк 3(три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 600000(шістсот тисяч) грн. 00 к.

В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Вирішено питаннящодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 13.11.2017 приблизно о 09 год. 39 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по житловій зоні - дворовій території будинку № 8, розташованого по вул. Академіка Корольова в м. Києві, наближався до приміщення електрощитової, з метою здійснення повороту ліворуч та виїзду на проїзну частину вул. Академіка Корольова. Під час руху, ОСОБА_6 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

· ??п. 1.2, відповідно до якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

· ??п. 1.5, відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

· ??пп. «б» п. 2.3, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

· п. 10.1, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

· п. 10.4, відповідно до якого перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя. де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини. дорожніми знаками чи розміткою;

· п. 26.1, відповідно до якого пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_6 виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по житловій зоні - дворовій території будинку № 8, розташованого по вул. Академіка Корольова в м. Києві, на якій пішоходи, як учасники дорожнього руху, мають перевагу перед транспортними засобами та право рухатись по проїзній частині, проявив неуважність до дорожньої обстановки та ії змін, будучи обізнаним, що в Україні встановлено правосторонній рух, маючи об`єктивну змогу завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в його напрямку та здійснювати маневр повороту ліворуч з такого положення, не дотримався вимог Правил дорожнього руху України, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги (тим самим обмежив собі оглядовість ліворуч), після чого, не переконавшись, що маневр повороту ліворуч буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр повороту ліворуч, під час виконання якого не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_10 , який рухався по житловій зоні зі сторони проїзної частини вул. Академіка Корольова вздовж приміщення електрощитової, внаслідок чого скоїв наїзд на останнього. У результаті даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17 год. 10 хв. помер у КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17». Смерть ОСОБА_10 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми. На це вказують наявність численних відкритих переломів мозкового черепа, ушкоджень м?яких оболонок і речовини мозку, численних обширних крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки мозку, набряк головного мозку, вторинні крововиливи в стовбур мозку. Порушення вимог п. 1.2; 1.5; пп. «б» п. 2.3; п. 10.1; 10.4; 26.1 Правил дорожного руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразилися у порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість вироку, ухвалення вироку при неповності судового розгляду та невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2022 змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України покаляти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтись до реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, визнає у повному обсязі, вибачився перед потерпілою та відшкодував їй завдану шкоду в повному обсязі, але судом не в повному обсязі оцінено вище наведені обставини щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, апелянт вказує, що під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції стороною захисту допущено юридичну помилку, яка полягала у хибному уявлені обвинуваченого, який не має юридичної освіти про юридичне значення та фактичний зміст свого діяння, та про міру покарання за вчинений ним злочин. А також незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 фактично свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, його захисником не було висловлено таку правову позицію під час судового розгляду та всупереч інтересам підзахисного обрано спосіб захисту, який полягав у повній відмові щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 . Внаслідок таких протиріч у стратегії захисту обвинуваченим були прийнято рішення про розірвання договірних відносин із своїм попереднім адвокатом.

Також апелянт зазначає, що обвинувачений протягом всього часу досудового розслідування, яке тривало чотири роки з 2017 по 2021 рік, неухильно та належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, за першою вимогою з`являвся до слідчого для участі у проведенні всіх необхідних слідчих дій та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Після вчинення злочину обвинувачений з місця події не зник, відразу викликав швидку та надав потерпілому першу невідкладну допомогу, що підтверджується як пояснення самого обвинуваченого, так і показаннями допитаних в судовому засідання свідків.

Крім того, апелянт вказує, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, проте, за формою вини вчинений ОСОБА_6 злочин є необережним та обвинувачений не мав умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. При цьому, обвинувачений повністю усвідомлює шкідливість вчиненого ним діяння для охоронюваних законом про кримінальну відповідальність суспільних відносин та конкретних інтересів суспільства, щиро розкаюється та став на шлях виправлення.

Також апелянт звертає увагу, на зміст та обсяг допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху та просить врахувати незадовільні погодні умови, а саме: наявність туману та високої вологості повітря, темного часу доби на момент вчинення кримінального правопорушення та відсутності вуличного освітлення на місці події.

Крім того, апелянт вказує, що згідно з документами, які характеризують особу обвинуваченого, останній до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки, веде сімейне життя, перебуває у зареєстровану шлюбі та разом зі своєю дружиною виховує сина. Має на утриманні батьків похилого віку, які проживають окремо та потребують постійного догляду.

Також апелянт зазначає, що ним не оспорюється той факт, що потерпілій ОСОБА_9 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_10 внаслідок ДТП завдано моральної шкоди кримінальним правопорушенням. Своєю поведінкою і діями обвинувачений демонструє щире бажання знизити завдані ним страждання потерпілій, але судом не в повній мірі враховано ставлення обвинуваченого, що полягає у щиросердному каятті та діях, спрямованих на відшкодування потерпілій завданої шкоди у повному обсязі. Так, між потерпілою та обвинуваченим 31.10.2022 укладено мирову угоду, якою вони дійшли згоди, що обвинувачений відшкодує моральну шкоду у розмірі 600 000 гривень, які на даний час вже відшкодовано обвинуваченим в повному обсязі потерпілій, про що останньою надано відповідну розписку та додатково складено заяву в якій зазначається, що обвинуваченим в повному обсязі відшкодовано моральну шкоду та потерпла підтверджує, що він перед нею вибачився та приклав всіх зусилля, аби в повній та достатній мірі відшкодувати завдану їй моральну шкоду. При цьому, в заяві потерпілою вказується, що під час судового розгляду в суді першої інстанції, вона не наполягала на призначенні покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому та не заперечує проти того, щоб його було звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, апелянт вказує, що при призначенні покарання судом не виявлено обставин з переліку ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання, а тому вищезазначені обставини, які підлягали обов`язковому врахуванню під час судового розгляду, а також данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та засуджений за злочин, вчинений з необережності, у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Також апелянт зазначає, що погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Але разом з цим, враховуючи визнання вини обвинуваченим, позитивні характеристики, відсутність у обвинуваченого штрафів або інших адміністративних стягнень за порушення правил дорожнього руху, а також той факт, що обвинуваченим використовується транспортний засіб для своєї трудової діяльності та від цього залежить його дохід, вважає несправедливим додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами на максимально можливий строк, а саме три роки, вважаючи, що в даному випадку, мета яку переслідує такий вид покарання, буде досягнуто і за значно менший термін, який становитиме один рік.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явились, при цьому від представника потерпілої та самої потерпілої надійшли заяви, в яких вони посилися на те, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 та її представник - адвокат ОСОБА_11 підтримують в повному обсязі та просять звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а також розгляд справи провести у їх відсутність, а тому, враховуючи ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено без участі потерпілої та її представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника в частині застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 75, 76 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 упорушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, особу обвинуваченого, який одружений, має місце реєстрації та проживання у м. Києві, працює та за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі.

Окрім того, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в суді першої інстанції не визнав, проте, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 вказав, що така його поведінка була викликана позицією його адвоката, про яку дуже шкодує, він повністю визнає свою вину у скоєному, неодноразово просив вибачення у потерпілої та щиро розкаявся перед нею, намагаючись все виправити, повністю відшкодував заподіяну потерпілій шкоду у розмірі 600000 грн. Зважаючи на таку поведінку обвинуваченого потерпіла висловила свою позицію щодо відсутності будь-яких претензій до останнього і не заперечувала щоб ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Така поведінка обвинуваченого, на переконання колегії суддів, засвідчує його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому , що він критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію. Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати і те, що ОСОБА_6 вчинив необережний тяжкий злочин, наслідком якого стало смерть особи, обставини дорожньо-транспортної пригоди, характер допущеного обвинуваченим порушення ПДР України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивну поведінку обвинуваченого, яка передувала вчиненню кримінального правопорушення та його посткримінальну поведінку. Зокрема, як слідує з матеріалів провадження з часу скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення, і станом на час апеляційного розгляду минуло понад п`ять років, за які в матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо неналежної поведінки обвинуваченого, навпаки за цей період ОСОБА_6 проявив себе з позитивної сторони, був призначений на посаду начальника відділу технічного обслуговування паперового виробництва у ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», де працює до теперішнього часу та має виключно позитивні характеристики, в повній та достатній мірі відшкодував потерпілій завдану їй моральну шкоду, уклавши з останньою мирову угоду, має міцні соціальні зв`язки та разом з дружиною виховує сина і піклується про батьків похилого віку, тобто впродовж більш, ніж п`яти років після скоєного дотримується бездоганної поведінки та не допустив порушень закону.

Зазначені обставини в їх сукупності, на переконання колегії суддів, свідчать не лише про правомірну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а й про усвідомлення протизаконності вчинених ним злочинних дій, а тому в даному конкретному випадку, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Тому враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про переконливість доводів апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Щире каяття засудженого і повне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання та, зважаючи на всі наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що у суду апеляційної інстанції в даному конкретному випадку є достатньо підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Крім того, колегія суддів, враховуючи ту обставину, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами за ч. 2 ст. 286 КК України є альтернативним, та враховуючи у сукупності всі вищенаведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, те, що останній жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, при цьому, транспортний засіб використовує для трудової діяльності, від якого залежить його дохід, вважає, що у даному випадку додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід визначити у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2022 щодо ОСОБА_6 слід змінити у частині призначеного покарання, задовольнивши апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4