Номер провадження: 11-сс/813/1314/23
Справа № 946/5249/23 1-кс/946/1615/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2023 рокув кримінальному провадженні №0000911 від 16.07.2022 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області, громадянина України, ФОП « ОСОБА_10 », з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,,

підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України,

встановив:

Відділенням №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000911 від 16.07.2022 за ознаками вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб. Указом Президента України від 1 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в України» воєнний стан продовжується з 05 годин 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року).

Так, 15.07.2023 року, о 22 год. 10 хв., більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у громадському місці, на автостанції «Кілія», розташованої за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Торгова, 34, діючи умисно, виражаючи демонстративну явну неповагу до суспільства, у присутності громадян України, бажаючи виявити свою грубу силу і протиставити її існуючим у суспільстві нормам моралі, правилам поведінки та добропристойності, із хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, безпідставно, з особливою зухвалістю, що виразилась у тому, що ОСОБА_8 ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, зі свого автомобілю марки «Tоyota» моделі «Сamry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дістав мисливську нарізну зброю ЕМ АКМСФ калібру 7,62х39 № НОМЕР_2 , споряджену патронами калібру 7,62х39, яка відповідно до дозволу на право зберігання та носіння мисливської нарізної зброї № НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 та перебуваючи поруч з автомобілем, ігноруючи зауваження оточуючих, безпідставно здійснив 13 пострілів в гору, що стало підставою порушення нормальної діяльності розташованих поруч магазинів.

Крім цього, ОСОБА_8 вчиняючи суспільно небезпечні дії з винятковим цинізмом усвідомлював, що на території України запроваджений військовий стан та під час дії сигналу «Повітряна тривога» на території Одеської області, із вищевказаної зброї здійснив 13 пострілів, тим самим сприяв у розповсюдженні паніки серед мешканців міста Кілія.

Після вчинення хуліганських дій ОСОБА_8 мисливську зброю поклав до салону автомобілю та залишився на місці скоєння кримінального правопорушення, де був затриманий працівниками відділення поліції №1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, в порядку ст.208 КПК України - 16.07.2023 року.

16.07.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

18.07.2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а також запобігання передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконного впливу на свідків та потерпілого, про що свідчить агресивна поведінка підозрюваного та зухвала демонстрація зброї, що стало причиною побоювання потерпілого за своє життя та здоров`я; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою судді слідчого відмовлено в задоволенні клопотання органу досудового розслідування та до підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати своє місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 14 вересня 2023 року.

Обґрунтовуючи рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, наявність обґрунтованої підозри в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України та, оцінив в сукупності обставини визначені ч.1 ст.178 КПК України, враховувавши пояснення, позицію слідчого та прокурора, а також, вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваного у разі визнання винуватим, вік підозрюваного, міцні соціальні зв`язки, визнання ОСОБА_8 себе винним, його щире розкаяння, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні дитину, дружину та матір, наявність постійного місця проживання, відсутність наслідків для життя та здоров`я інших осіб, слідчий суддя прийшов до висновку про застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, цілодобового домашнього арешту., оскільки органом досудового розслідування не було доведено, що більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до підозрюваного за наявності пом`якшуючих обставин.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки не застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є не співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками. Стверджує, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний проявляючи зухвалість та перебуваючи у військовому форменому одязі у стані алкогольного сп`яніння, здійснював постріли з вогнепальної зброї, що свідчить про дискредитацію військовослужбовців та ЗСУ в цілому, з огляду на інших військовослужбовців, які виконують важливі завдання, перебуваючи на передовій.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Враховуючі конкретні обставин справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи особу підозрюваного та відсутність фактів порушення умов домашнього арешту, з дня винесення оскарженої ухвали, з моменту якої сплинуло 20 днів.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурором не надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не забезпечує належної процесуальної поведінки останнього.

Крім того, сторона захисту зазначила, що на даний час вирішується питання щодо укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором, яку запропонував прокурор, щодо даних пояснень прокурор не заперечував.

Слідчим суддею цілком обґрунтовано зазначено про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, щиро кається у скоєному, шкідливих наслідків вчинення ОСОБА_8 правопорушення, не встановлено.

Крім того, будь-яких відомостей про порушення ОСОБА_8 умов застосованого до нього домашнього арешту, прокурор у судовому засіданні не надав. Підозрюваний за першим викликом з`явився до апеляційного суду для розгляду клопотання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що вказує на те, що заявлений прокурором ризик можливого переховування фактично відсутній.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Апеляційний суд враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , зокрема: останній раніше не судимий; на його утриманні перебуває дружина, дитина та матір-похилого віку; він має постійне місце проживання; являється ФОП. Сукупність вказаних обставин, на думку суду, значно знижує існуючи ризики.

Окрім цього, апеляційний суд враховує повідомлення прокурора, що підозрюваний не вживав будь-яких дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а після обрання запобіжного заходу фактів порушення покладених на нього обов`язків не зафіксовано.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2023 року, якоюОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, у кримінальному провадженні №0000911 від 16.07.2022 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4