Номер провадження: 11-кп/813/1297/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000855 від 12 липня 2022 року, відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

відносно якого розглядається питання про застосування примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.194 КК У країни,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора та до ОСОБА_10 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, відділення з посиленим наглядом, що розташоване за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Північна (Сєвєрна), буд.№ 14 (код ЄДРПОУ: 0998414).

Запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку у відношенні ОСОБА_10 , залишений без змін, до набрання ухвали суду законної сили.

Задоволено у повному обсязі цивільні позови потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів на загальну суму 49 082, 80 гривень.

Накладено арешт на 28/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 на праві приватної спільної часткової власності.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: кофту світлого кольору з плямами темного кольору та капюшоном, шкіряну куртку чорного кольору, світлі джинсові штани блакитного кольору, які влучені до полімерного сейф пакету НПУ INZ4024312; футболку світло-зеленого кольору, яка вилучена полімерного сейф-пакету НПУ INZ206151; окуляри сонцезахисні коричневого кольору у кількості 2 шт., які вилучено до полімерного сейф-пакету НПУ INZ2106150; - дві пляшки лакового бензину «Атлас» зеленого кольору об`ємом 100 мл., бензин для запальничок «Zippo» чорного кольору об`ємом 125 мл., які вилучено до полімерного сейф-пакету НПУ INZ2107059; сумку (барсетку) коричневого кольору з ремінцем темного кольору, яку вилучено до полімерного сейф-пакету НПУ INZ4024311; Пожежне сміття № 1 вилучено з лівої бокової стінки трейлеру; Пожежне сміття № 2 вилучено з задньої нижньої частини трейлеру; Змив з лівої бокової частини трейлеру; Змив з задньої нижньої частини трейлеру; Пожежне сміття; Фрагмент Тенту із слідами горіння; Металеву пляшку щ маркуванням «Atlas», об`ємом 100мл; DVD-R диски, на яких зафіксовані відео записи з місця правопорушення та процесуальні дії - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, у невстановлений час та місці, у ОСОБА_10 , виник злочинний умисел направлений на пошкодження чужого майна, яке знаходилось на території автосалону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом підпалу.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_10 , 12.07.2022 приблизно о 02 годині 15 хвилин, взявши з собою легкозаймисту речовину прибув до автосалону «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до паркану автосалону та через металевий паркан розлив на авто будинок марки «Keystone» модель «PassportUltraLite», д.н.з НОМЕР_1 , 2019 року випуску, який перебуває у власності ОСОБА_11 , заздалегідь заготовлену легкозаймисту речовину та за допомогою ініціатора горіння підпалив її. Внаслідок загоряння авто будинку марки «Keystone» модель «PassportUltraLite», д.н.з НОМЕР_1 , 2019 року випуску, вогонь розповсюдився на припарковані поряд авто-будинок марки «Keystone» модель «Springdale 189flwe», д.н.з. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, який перебуває у власності ОСОБА_11 , автомобіль марки «LandRover» модель «RangeRoverSport», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, який перебуває у власності ОСОБА_14 , автомобіль марки «Mazda» модель «CX-5», д.н.з. НОМЕР_4 , який перебуває у власності ОСОБА_13 , та які були частково пошкодженні вогнем, чим їх власникам спричинена матеріальна шкода у великих розмірах. Впевнившись в загорянні авто будинку марки «Keystone» модель «PassportUltraLite», д.н.з НОМЕР_1 , 2019 року випуску, ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник.

Крім того, у невстановлений час та місці, у ОСОБА_10 , знову виник злочинний умисел направлений на пошкодження чужого майна, яке знаходилось на території автосалону «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_3, шляхом підпалу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_10 , 29.07.2022 приблизно о 05 годині 12 хвилин взявши з собою легкозаймисту речовину, прибув до автосалону «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого за адресою:АДРЕСА_3, де усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до паркану автосалону та використовуючи заздалегідь заготовлену легкозаймисту речовину, яка знаходилась у металевій пляшці «Atlas», промочив нею принесену з собою марлеву тканину, поклав її під паркан на якому був установлений фірмовий біл-борд автосалону «ІНФОРМАЦІЯ_2», та за допомогою ініціатора горіння підпалив вказану марлеву тканину, від якої загорівся вказаний фірмовий біл-борд автосалону «ІНФОРМАЦІЯ_2».Впевнившись в загорянні фірмового біл-борду автосалону «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник.

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи, підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що стосується вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, страждав на інший хворобливий стан психіки у вигляді: «Шизоафективного розладу маніакального типу (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F25.0. за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час ОСОБА_10 страждає на інший хворобливий стан психіки у вигляді: «Шизоафективного розладу маніакального типу» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F25.0» за Мiжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Вимоги апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 просив оскаржену ухвалу скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

1) суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки зазначив в резолютивній частині ухвали назву конкретного лікувального закладу, до якого необхідного госпіталізувати ОСОБА_10 для примусового лікування;

2) суд безпідставно застосував до ОСОБА_10 визначення, як обвинуваченого;

3) в порушення вимог ст.505, 513 КПК України, судом в ухвалі не наведені перевірені в судовому засіданні докази доведення вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, якими суд обґрунтував свої висновки;

4) КПК України не передбаченого стягнення процесуальних витрат з особи, відносно якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, оскільки вони компенсуються за рахунок держави;

5) необґрунтованим та невмотивованим рішення суду про накладення арешту на житло, яке належить ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності, оскільки він не є особою на майно якої може бути накладений арешт, відповідно до ст.170 КПК України.

6) рішення суду про необхідність зберігання при матеріалах провадження речових доказів, а саме: одягу ОСОБА_10 , його речей, засобів вчинення діяння, а також його слідів і залишків, не відповідає вимогам закону та є недоцільним.

За таких обставин прокурор просив дослідити під час апеляційного розгляду усі документи кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив оскаржену ухвалу змінити, виключивши з мотивувальної частини вказаної ухвали, посилання на спрямованість умислу ОСОБА_15 та мету вчиненні суспільно небезпечного діяння, а саме слова «умисно».

Також захисник просив:

1)відмовити в повному обсязі у задоволенні цивільних позовів потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

2)скасувати накладений арешт на 28/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 на праві приватної спільної часткової власності.

3)відмовити у стягнені з ОСОБА_10 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів на суму 49 082,80 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду про ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння, а саме умислу та мету дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність.

Захисник вважає, що суд, задовольняючи цивільні позови потерпілих, не врахував, що шкода, завдана фізичкою особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статей 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Статтею 94 КК У країни передбачені види примусових заходів медичного характеру, які можуть бути застосовані до особи.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» (далі-Пленум) ухвала у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону, і крім вирішення питань, передбачених ст. 420 КПК України, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

У п. 15 цієї ж постанови зазначено, що, визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. При цьому в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

Однак, у порушення вищезазначених вимог закону, суд зазначив в резолютивній частині рішення відомості про конкретний лікувальний заклад з надання психіатричної допомоги до якого потрібно госпіталізувати ОСОБА_10 для примусового лікування.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що визначення конкретного психіатричного закладу до якого слід госпіталізувати неосудну особу не відноситься до компетенції суду першої інстанції, що свідчить про порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне визначення у мотивувальній частині ухвали статусу ОСОБА_10 як обвинуваченого, апеляційний суд вважає обґрунтованими, з огляду на таке.

Статтею 505 КПК України передбачені обставини, що підлягають встановленню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, зокрема, встановлюються: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 505, 513 КПК України, не навів перевірені в судовому засіданні докази доведення вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, якими суд обґрунтовував свої висновки.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.03.2020 року, у справі №- 206/5-483-/18, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Апеляційний суд зазначає, що в діях ОСОБА_10 відсутній такий елемент складу злочину як суб`єктивна сторона злочину, який властивий обвинуваченим.

Зі змісту мотивувальної частини оскарженої ухвали убачається, що суд першої інстанції визначив процесуальний статус ОСОБА_10 , як обвинувачений.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що ОСОБА_10 є особою стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, а тому вказівка суду першої інстанції на те, що ОСОБА_10 є обвинуваченим, являється істотним порушенням вимог КПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні стягнення з ОСОБА_10 на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експертів.

Так, відповідно до ст.124 КПК України, процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Апеляційний суд констатує, що стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру нормами чинного КПК України, зокрема ст. 513 КПК України, не передбачено.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_10 статусу обвинуваченого у цьому провадженні не набував і обвинувальний вирок стосовно нього не ухвалювався, суд мав вказати що процесуальні витрати компенсуються за рахунок державного бюджету України.

Апеляційний суд також погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що не відповідає вимогам КПК України рішення суду першої інстанції про задоволення цивільних позовів потерпілих та стягнення з ОСОБА_10 заподіяної шкоди, з таких підстав.

Відповідно до ст.128, 374, 513 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні підлягає розгляду по суті виключно при ухваленні вироку. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Позов про стягнення шкоди, спричиненої діями неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути заявлений до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе таку відповідальність за шкоду, завдану його діями.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про невмотивованість рішення суду про накладення арешту на житло, належне ОСОБА_10 на праві приватної спільної часткової власності.

Зокрема, мотивувальна частина оскарженої ухвали взагалі не містить підстав, з яких виходив суд, накладаючи арешт на майно.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 170 КПК України доводить до висновку про те, що арешт може бути накладено лише на майно осіб, які у кримінальному провадженні набули статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, юридичної особи або третіх осіб, до яких за законом можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність вимогам КПК України рішення суду щодо долі речових доказів, апеляційний суд вважає обґрунтованими та вважає, що суд першої інстанції дійсно не надав належної оцінки доцільності зберігання при матеріалах провадження одягу ОСОБА_10 , його речей, засобів вчинення діяння, а також його слідів і залишків (пожежне сміття, змиви з машин).

Частиною 1 ст.412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи те, що апеляційним судом були встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, які не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд позбавлений права перевірити доводи апеляційної скарги захисника, який просив відмовити у задоволенні цивільних позовів потерпілих, скасувати накладений арешт на житло, належне ОСОБА_10 на праві приватної спільної часткової власності, та відмовити у стягненні з ОСОБА_10 процесуальних витрат.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2020 року у справі №728/2724/16-к зробила висновок про те, що, перевіривши обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх безпідставними, при скасуванні оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, повинен указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

За таких обставин під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінального процесуального закону необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке передбачене кримінальним процесуальним законом за результатами розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, при цьому неухильно керуючись вимогами КПК України, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Окремо слід наголосити про те, що статтями 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, а тому вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 у зв`язку із скасуванням ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст.8, 9, 12, 508 КПК України.

Беручи до уваги неприпустимість застосування до особи запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, невирішуючи наперед питання про необхідність застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру, з метою попередження ризику його переховування від суду, враховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені главою 39 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури апеляційного перегляду, а також те, що судове рішення скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - частково задовольнити.

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року, якою до ОСОБА_10 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, відділення з посиленим наглядом, що розташоване за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с.Сапетня, вул. Північна (Сєвєрна), буд.№ 14 (код ЄДРПОУ: 0998414), - скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_16 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_10 , якому інкримінується вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000855 від 12 липня 2022 року, в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, строком до 24.07.2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4