Номер провадження: 11-сс/813/1032/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретарів судових засідань: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

цивільного позивача - ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року в кримінальному проваджені №0000884,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_7 в кримінальному провадженні 0000884, та накладено арешт на майно, яке належало ОСОБА_9 , а саме на квартиру кв. АДРЕСА_1 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував необхідністю забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки цивільний позивач ОСОБА_7 в даному кримінальному проваджені є матір`ю загиблого ОСОБА_11 , який за версією сторони обвинувачення загинув від протиправних дій ОСОБА_9 .. В рамках донного кримінального провадження, 04.10.2022 року заявлено цивільний позов на суму 5000000 (п`ять мільйонів) гривень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник власника майна - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Посилаючись на необґрунтованість ухвали слідчого судді апелянт зазначає наступне:

- повідомлення про підозру ОСОБА_9 не відповідає вимогам закону з огляду на те, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що позбавляло сторону обвинувачення законних підстав повідомляти останньому про підозру, оскільки орган досудового розслідування мав обов`язок закрити кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК;

- представник цивільного позивача не мав права звертатись із клопотанням про накладення арешту на майно особи, яка не набула статусу підозрюваного;

- цивільний позов заявлено після смерті особи до якої він заявлений, що суперечить положенням цивільного законодавства України;

- представник потерпілого до поданого клопотання не долучив докази факту завдання шкоди та відповідно її розміру;

- слідчим суддею не перевірено належних підстав для накладення арешту на майно.

Разом з апеляційною скаргою адвокатом ОСОБА_10 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 22.11.2022 року, який поновлений ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.07.2023 року.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, подав письмові заперечення, просив апеляційний розгляд провести без його участі.

З урахуванням наведеного, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; цивільного позивача та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з матеріалів судової справи, 16.08.2022 року, ОСОБА_9 здійснив самогубство (викинувся з вікна, отримав тілесні ушкодження від яких помер).

04.10.2022 року, в даному кримінальному провадженні, потерпіла ОСОБА_7 звернулась з цивільним позовом до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину останнім.

Частиною 1 статті 128 КПК регламентовано - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до пленуму Верховного Суду від 31 березня 1989 року №3 (з подальшими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства, в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином» (далі - постанова Пленуму від 31 березня 1989 р. № 3), при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд керується відповідними нормами цивільного законодавства України.

Положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає з моменту її народження та закінчуються її смертю.

Положеннями ст.ст. 46, 47 ЦПК України регламентовано, що цивільний позов може бути пред`явлено лише до особи, яка володіє цивільною процесуальною правоздатністю і дієздатністю. Тобто, позов може бути пред`явлено до фізичної особи яка є живою, має певні права та обов`язки, зокрема обов`язок відповідати за заподіяну шкоду.

З матеріалів судової справи вбачається та сторонами не заперечується, що цивільний позов пред`явлено до ОСОБА_9 04.10.2022 року. Однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому його обов`язки відповідно до положень цивільного кодексу припинились.

Таким чином, слід констатувати, що з настанням смерті ОСОБА_9 , його цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність припинились. За таких обставин, цивільний позов до померлої особи - ОСОБА_9 після його смерті не міг бути пред`явлений, оскільки відповідно до цивільного законодавства померла особа не може бути цивільним відповідачем в даному кримінальному провадженні.

Натомість слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно не взяв до уваги те, що цивільні права ОСОБА_9 як фізичної особи припинились після його смерті, а отже цивільний позов пред`явлений до нього після його смерті, суперечить положенням ст.25 ЦК України, а тому рішення слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову не відповідає вимогам цивільного законодавства та відповідно засадам кримінального процесуального закону: законності та верховенства права.

Крім того, слідчим суддею не враховані положення ст.170 КПК, які визначають поняття арешту майна та його завдання, зокрема те, що арештом майна є тимчасово позбавлення розпорядження майном - підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а також третіх осіб, які в свою скаргу мають правоздатність в розумінні ЦК України, Конституції України та КПК.

За наведених вище підстав та встановлених апеляційним судом обставин колегія суддів визнає необґрунтованими доводи представника цивільного позивача та цивільного позивача про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання представника цивільного позивача про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року, якою накладено арешт на майно в кримінальному проваджені №0000884, належне ОСОБА_9 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання представника цивільного позивача - адвоката ОСОБА_8 про накладення арешту на майно: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4