ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/1638/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/735/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 190 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , без участі представника потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, який не заперечував проти розгляду справи без його участі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 04 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком вказаного суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, громадянина України, із вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

Речовий доказ: мобільний телефон марки Apple IPhone 12 Pro max, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору повернуто ОСОБА_7 .

Вказаним вироком встановлено, що 25 04 2022 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час та обставини, у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме державними коштами, які нараховуються у вигляді державної допомоги внутрішньо-переміщеним особам (ВПО). Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди державі і бажаючи їх настання, з метою отримання державної грошової допомоги внутрішньо-переміщеним особам, механізм призначення та виплати якої передбачений Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20 03 2022 року №332, особисто подав заяву про взяття його на облік в електронній формі за допомогою засобу мобільного додатка Порталу Дія, під час заповнення якої надав недостовірні дані щодо адреси свого фактичного місця проживання, вказавши б. АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_10 та пройшовши електронну ідентифікацію та автентифікацію з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, отримав статус ВПО. При цьому, ОСОБА_7 ніколи не проживав за вищевказаною адресою.

Внаслідок внесення ОСОБА_7 недостовірних відомостей, за допомогою засобу мобільного додатка Порталу Дія, щодо місця проживання за вищевказаною адресою, йому було безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у вигляді державної допомоги ВПО, за березень, квітень, травень, червень 2022 року в розмірі 8000 гривень, у відповідності до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 20 03 2022 №332, якими останній розпорядився на власний розсуд, чим завдав Державі в особі Міністерства соціальної політики України майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та незастосуванням судом ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, які підлягають застосуванню та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча гривень).

Відповідно до ст. 96-1, ст. 96-2 КК України застосувати до ОСОБА_7 спеціальну конфіскацію у виді конфіскації мобільного телефону марки Apple IPhone 12 Pro max, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору у власність держави.

Такі вимоги апелянт аргументував неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилося у тому, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 вийшов за межі санкції інкримінованої йому статті, не вирішивши при цьому питання щодо спеціальної конфіскації майна.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Представник потерпілого ОСОБА_9 про час та дату розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв про неможливість розгляду справи без його участі не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого відповідають кваліфікації за інкримінованим йому кримінальним проступком, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, яку було розглянуто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження відповідно до ч.2 ст. 381 КПК України, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Сам обвинувачений свою вину визнав повністю, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, як зазначено в обвинувальному акті.

Колегія суддів погоджується з обвинуваченням ОСОБА_7 та правильністю кваліфікації його дій за ч.1 ст.190 КК України.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів вважає, що його твердження про недотримання судом першої інстанції при призначенні покарання вимог частини 2 статті 53 КК України ґрунтуються на законі та матеріалах справи, у зв`язку з чим вирок районного суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень.

Санкцією ж ч.1 ст. 191 КК України дійсно передбачено таке альтернативне покарання, як штраф від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте, звертаючись до положень Розділу ХХ Податкового кодексу України, констатації підлягає факт, що для цілей застосування такого показника, як неоподатковуваний мінімум доходів громадян використовується сума у розмірі 17 гривень.

Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді штрафу було здійснено безпідставний вихід за межі санкції ч.1 статті 190 КК України у бік пом`якшення, оскільки три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідають сумі 51 000 (п`ятдесят одна) тисяча гривень, що в свою чергу свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, колегія суддів, визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржений вирок істотно порушив вимоги кримінального-процесуального закону в частині вирішення питання щодо долі речового доказу.

Так, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються рішення щодо речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу. Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.( п.4 ч.1 ст.96-2 КК України).

Згідно з положеннями частини 9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 інкримінований йому кримінальний проступок вчинив за допомогою використання належного йому мобільного телефону марки Apple IPhone 12 Pro max, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору.

Вказаний мобільний телефон було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

Разом з тим, ухваливши обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції, речовий доказ у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки Apple IPhone 12 Pro max, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, повернув засудженому.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржений вирок, порушив вимоги кримінального процесуального закону, не вирішивши питання щодо конфіскації майна, яке було використане, як засіб вчинення кримінального проступку.

Зазначені обставини, відповідно до положень п.п.3,4) ч.1 ст.409; ч.1 ст.412; ч.1 п.1 ст. 413; ч.1 ст.420 КПК України, є підставами для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскарженого вироку відносно ОСОБА_7 в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та в частині вирішення долі речового доказу та ухвалення нового вироку.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 04 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати до ОСОБА_7 спеціальну конфіскацію та конфіскувати належний йому мобільний телефон марки Apple IPhone 12 Pro max, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, передавши його у власність держави.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4