Провадження №: 1-кс/755/2693/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2023 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з даною скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення в строки визначені ст. 214 КПК України, в якій просила зобов`язати орган досудового розслідування прийняти та невідкладно зареєструвати заяву про злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань за п.2 ст.24, ч. 1 ст.127, ч. ч. 1, 2 ст. 122 КК України, надати витяги з ЄРДР, надати пам`ятку потерпілої, провести судову медичну експертизу - зняття побоїв, інше, розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбачених п.2 ст.24, ч. 1 ст.127, ч. ч. 1, 2 ст. 122 КК України та повідомити письмово у встановленому законом порядку про строк початку кримінального провадження та закінчення досудового розслідування вказаних злочинів.

Скарга мотивована тим, що вона 20.08.2023 звернулася із заявою про кримінальний злочин до ГУНП у м. Києві - ЄО 1307, яку отримано 20.08.2023 та передано до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві - ЄО 40236 від 20.08.2023 (отримано 29.08.2023) за ознаками правопорушень вчинених водієм маршрутки, передбачених п. 2 ст. 24, ч. 1 ст. 127, ч. ч. 1, 2 ст. 122 КК України. Станом на 30.08.2023 року данні не внесені до ЄРДР. Після подання заяви про злочин жодних дій, спрямованих на внесення наданих нею відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося про що повідомили чергові по тел. НОМЕР_4, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Заявою про злочин повідомлено про те, що водій транспортного засобу № НОМЕР_3 ОСОБА_4 (перевізник ПП «Універсал-Транс», вул. Деснянська, 24-6, м. Київ, 02230) 11.08.2023 року, приблизно у проміжок часу з 15.13-15.43 під час слідування із зупинки «Петрівка» і далі по вул. Р. Шухевича до зупинці напроти «Новуса», порушив правила пільгового проїзду, вимагаючи з неї гроші за проїзд, не зважаючи на пред`явлене пенсійне посвідчення , шантажував пасажирів відмовою їхати по маршруту, зупинятися на її вимогу на зупинці, намагаючись провести далі. Однак, в якості помсти, він застосував різке гальмування в наслідок якого, ліву китицю з біллю різко зірвало з поручня сидіння салону автобусу з переломом основи дистальної фаланги 5 пальця та іншими пошкодженнями цього пальця-не можна виключати крайового перелому голівки середньої фаланги 5 пальця, палець перестав згибатися, тобто, водій умисно заподіяв їй сильного фізичного болю і фізичного, морального страждання шляхом нанесення насильницьких дій з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі щодо пільгового проїзду з метою залякування, яке спричинило довгочасний розлад здоров`я - умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується довідками медзакладів.

В наслідок дій водія, пасажири були обурені, помилково вважаючи що вона їде безкоштовно. Одна із них- особа похилого пенсійного віку, під час руху пропонувала пасажирам та водію викинути її (скаржницю) із автобусу, відібрати телефон, яка таки здійснила напад, побиття, пошкодив верхні м`язи правої руки де утворилися синці, пом`яла посвідчення, намагаючись його вихопити разом з телефоном на який вона знімала себе і посвідчення та водія у цілях захисту своїх прав. Водій не заперечував щодо її побиття даною особою. Наразі є болісні відчуття у місцях пошкоджень. Вказала, що екіпаж поліції, яку вона викликала о 15:15 - № 04021354, 15:37 - № 104021354, що прибув на місце зупинки автобусу по вул. Р. Шухевича, відмовився складати протокол та його надати, відібрати від неї заяву, посилаючись на слідчого. Також приїхала швидка допомога, лікар якого повідомив про перелом у 5 пальці лівої китиці. В продовж доби звернулася до мед. установ м. Києва де було накладено гіпсову іммобілізацію з її носінням - 4 тижні.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Разом з цим, скаржницею ОСОБА_3 подано до суду заяву про розгляд скарги без її участі. Тож, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

Під час цього розгляду є встановленим, що ОСОБА_3 20.08.2023 року звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУНП у м. Києві - ЄО 1307, та передано до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві де зареєстровано за № ЄО 40236 від 20.08.2023.

Дані про внесення відомостей щодо обставин відображених у зверненні до ЄРДР, на час розгляду скарги слідчим суддею, не встановлені.

Тобто, строки визначені ст. 214 КПК України, суб`єктом оскарження не дотримані. Тим самим є дійсним факт бездіяльності.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також, слідчий суддя враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки, Велика Палата Верховного Суду, слідчий суддя з`ясувавши наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають встановленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги, приходить до такого висновку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

В цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків внесення даних до ЄРДР кореспондуються з нормами наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, вказаний обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК, з даного питання, так як дії суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому внесенні даних до ЄРДР за зверненням, тобто він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

В цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції.

В такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію.

ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України" зазначив, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

В даному випадку встановлено, що ОСОБА_3 20.08.2023 року звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУНП у м. Києві - ЄО 1307, та передано до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві - ЄО 40236 від 20.08.2023, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесено не було.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони вдалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.

Тим самим, позбавили особу, яка подала повідомлення про злочин, як сторону у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.

Разом із тим, не підлягають задоволенню вимоги скарги щодо зобов`язання органу досудового розслідування надати пам`ятку потерпілої та провести судову медичну експертизу - зняття побоїв, оскільки дані вимоги не передбачені ст. 303 КПК України.

Керуючись ст.ст. 214, 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Зобов`язати посадових осіб Дніпровського УП ГУНП у м. Києві вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою ОСОБА_3 , зареєстрованої у Дніпровському УП ГУНП у м. Києві за № ЄО 40236 від 20.08.2023, в строки визначені ст. 214 вказаного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

Зобов`язати посадову особу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України надати ОСОБА_3 копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя