Провадження № 1-кс/344/5844/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 про скасування повідомлення про раніше змінену підозру від 22.06.2023 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000 від 01.12.2018,-

ВСТАНОВИЛА:

17.08.2023 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просив скасувати повідомлення про раніше змінену підозру від 22.06.2023 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000 від 01.12.2018 за ч. 2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.4 ст. 246 КК України, як незаконне та повідомлена за відсутністю в діянні особи складу інкримінованих кримінальних правопорушень.

В обґрунтування скарги, зокрема зазначено, що системний аналіз змісту підозри однозначно та беззаперечно свідчить про те, що незаконність та протиправність наведених вище дій ОСОБА_3 обумовлюється виключно тим, що рубки дерев на підставі перелічених лісорубних квитків здійснювалися, як на думку слідчого, на території природно-заповідного фонду(а саме на території НПП «Гуцульщина»). Відповідно, у разі, якщо би такі рубки дерев за наведених у підозрі обставин не були вчинені на території природно-заповідного фонду НПП «Гуцульщина», то вказані дії ОСОБА_3 не підпадали б під ознаки інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Орган досудового розслідування довільно, на свій розсуд та інтерес, без системного аналізу, неправильно тлумачить положення законодавства, якими визначається правовий статус НПП «Гуцульщина» та умови його створення, а з урахуванням цього - також і правовий статус ділянок лісу, на яких здійснювалися рубки, визначені слідством як незаконні; а також лише однобічно вказує на певні докази.

Підозрюваний вважає, що відповідно до Указу Президента України від 14.05.2022 за №456/2022, рішенням суддів, де учасники розгляду були як НПП « Гуцульщина», та і КЛ ДП «Кутське лісове господарство», так і іншими наявними документами, вбачається лише факт надання у майбутньому статусу земель природно-заповідного фонду НПП « Гуцульщина». Зокрема за постановою Верховного Суду від 21.12.2019 у справі №809/3995/14, зазначено, що фактичне використання НПП «Гуцульщина» переданими від ДП « Кутське лісове господарство» згідно акту-прийому передачі від 23.08.2002 земель державної власності не свідчить про наявність права постійного користування цими земельними ділянками, оскільки відсутні докази реєстрації цих прав.

Вилучення спірної земельної ділянки у ДП «Кутське лісове господарство» не відбулось, також не встановлено меж таких земельних ділянок в натурі на місцевості за НПП « Гуцульщина»; не відбулось зміни цільового призначення земельної ділянки, а саме з коду 09.01. на 04.03.. Натомість у ДП «Кутське лісове господарство» наявні матеріали лісовпорядкування, якими чітко визначено геофізичне та географічно-просторове розташування земельних ділянок. Відтак, ДП «Кутське лісове господарство» як на момент створення НПП «Гуцульщина», так і на момент проведення вибіркових санітарних та прохідної рубок, що є предметом розслідування у кримінальному провадженні було законним постійним землекористувачем земельних ділянок, на яких розташовані квартали 7 та 12 Косівського лісництва, що визначаються слідством як 2,10 та 11 Косівського ПНДВ НПП « Гуцульщина».

Крім того, відповідно до Розпорядження КМУ № 1489-р у постійне користування НПП "Гуцульщина" було передано лише 1486,7969 га земель із передбачених Указом Президента України 6 790 га земель. При цьому ділянки кварталів 7 та 12 Косівського лісництва не ввійшли до складу переданих1486,7969 га земель та не були передані у постійне користування НПП "Гуцульщина", а залишилися у постійному користуванні ДП "Кутське лісове господарство".

Також за передавальним актом від 16.01.2023 №143, «Кутське лісове господарство», в результаті його припинення шляхом реорганізації, передано до ДП « Ліси України», зокрема 21 443,404 га земель лісогосподарського призначення (категорія земель 09.01.), тобто усі землі, що перебували в користування ДП "Кутське лісове господарство", за виключенням 1486,7969 га землі, які були вилучені згідно з Розпорядженням передані у постійне користування НПП «Гуцульщина». Очевидно, що у разі, якби зазначені 21 443,404 га земель (до складу яких входили і квартали 7 та 12 Косівського лісництва) не перебували на балансовому обліку державного підприємства (ДП «Кутське лісове господарство»), а такий облік можливий лише на законних підставах, то вони би не включалися до складу майна, переданого за вказаним передавальним актом на баланс ДСГП «Ліси України».

У той же час, надання згоди ДП « Кутське лісове господарство» 24.07.2009 на припинення права постійного користування на землі площею 6790 га, які мали бути вилучені, без дотримання повної процедури набуття права на таких НПП « Гуцульщина», не свідчить, що відбулось припинення права постійного користування такими ДП « Кутське лісове господарство».

Посадовими особами ДП «Кутське лісове господарство», зокрема і ОСОБА_3 , не могло бути допущено порушення пунктів 4 та 20 Правил поліпшення якісного складу лісів, оскільки, як доведено вище, на момент вчинення інкримінованих рубок саме ДП «Кутське лісове господарство» було постійним лісокористувачем, яким на законних підставах та у встановленому порядку було виготовлено матеріали лісовпорядкування та обстежень кварталів 7 та 12 Косівського лісництва. Санітарні рубки проведено у відповідності до Санітарних правил в лісах України.

Разом з тим, зазначено, що докази, які на думку слідства підтверджують обґрунтованість підозри, а це, зокрема, оцінка матеріалів лісовпорядкування, проект організації території НПП « Гуцульщина», дані Державного лісового кадастру України станом на 01.01.2011, охоронного зобов`язання №305 від 20.05.2011, яке в ДП « Кутське лісове господарство не реєструвалось і відсутнє), свідчення посадових осіб НПП « Гуцульщина»; лісорубні квитки; рішення Пістинської сільської ради 17 червня 2018 року « Про діяльність НПП « Гуцульщина» на території Пістинської сільської ради», фактично не з узгоджуються з реальними обставинами. Докази викладено однобічно.

Разом з тим, з поміж іншого позиція слідства також спростовується: висновком експерта №5821, відповідно до якого дії службових осіб ДП « Кутське лісове господарство» відповідали вимогам нормативних актів при відповідних рубках; наказу ДП «Ліси України» « Про організацію територій земель ДП « Ліси України» №577 від 27.02.2023. Разом з тим, вважає, що слід взяти до уваги результати, проведеної 08.06.2023 Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України наради стосовно проблемних питань передачі земель філії «Кутське лісове господарство» в постійне користування НПП « Гуцульщина».

Органом досудового розслідування залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_3 та інші посадові особи ДП «Кутське лісове господарство», що він зобов`язані були виконувати згадане рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.01.2019 у справі № 909/741/18, яким суд зобов`язав ДП «Кутське лісове господарство» виконати рішення Пістинської сільської ради від 11.07.2018 «Про розгляд питань щодо дотримання деякими землекористувачами вимог земельного і лісового законодавства України на території Пістинської сільської ради» і, відповідно, ДП «Кутське лісове господарство» мало невідкладно приступити до здійснення господарської діяльності (комплексу заходів) на землях лісового фонду, у межах Пістинської сільської ради і передані йому у користування, для приведення їх у відповідність.

Також вважає, що висновки експертиз, на якими слідство обґрунтовує підозру є неналежними та недопустимими доказами, так як складені з порушеннями.

У судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримав з мотивів, що викладені у такій. Просив скаргу задоволити.

Прокурор заперечив відносно задоволення скарги. Вказав, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри складене та вручене підозрюваному ОСОБА_3 з дотриманням всіх вимог закону. На даний час у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт, після вручення якого, такий буде скеровано до суду. Однак, підозрюваний ухиляться від його отримання.

Вислухавши думку учасників розгляду скарги, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

П`ятим слідчим відділом Державного бюро розслідувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000455 від 01.12.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 , ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 КК України.

09.03.2023 ОСОБА_3 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, та ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України.

22.06.2023 ОСОБА_3 , старшим слідчим П`ятого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові - ОСОБА_5 , вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, та ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, яке складене 22.06.2023 прокурором, який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 підозрюється у зловживанні службовою особою своїм службовим становищем, тобто в умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вимоги для себе, інших юридичних осіб, використанні службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки держави інтересам, вчиненому у складі організованої групи ( ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 364 КК України). Разом з тим, підозрюється у незаконній порубці дерев у лісах, збуті незаконно зрубаних дерев, на території природно-заповідного фонду, що спричинило тяжкі наслідки, вчинених у складі організованої групи ( ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.4 ст. 246 КК України).

Так, відповідно до п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Підозрюваний ОСОБА_3 звернувся із скаргою 17.08.2023, тобто до спливу двохмісячного строку з дня повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 22.06.2023, відтак з порушенням передбаченого законом строку.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких правил та обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею повідомлення про підозру.

Загальні положення кримінально-процесуального законодавства свідчать про те, що при вирішенні цього питання слідчим суддею має бути враховано наступне: 1) підозра має ґрунтуватися на допустимих доказах (у відповідності до ч. 3 ст. 17 КПК України підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом); 2) обов`язок сторони захисту, підозрюваного забезпечувати з`ясування обставин, які спростовують підозру; 3) строк, після спливу якого дозволяється оскаржувати повідомлення про підозру (два місяці у відповідності до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України); 4) функцію слідчого судді; 5) вимоги щодо оцінки доказів слідчим суддею.

Крім того, питання повідомлення особи про підозру врегульоване нормами глави 22 КПК України.

Так, чинні положення КПК України містять вимоги щодо змісту письмового повідомлення про підозру (ст. 277 КПК України), випадки, за яких повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, (ч. 1 ст. 276 КПК України), порядок вручення письмового повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України), перевірку щодо дотримання яких слідчий суддя має здійснити під час вирішення питання щодо наявності підстав для скасування повідомлення про підозру.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання (ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України).

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є (1) питання дотримання вимог щодо змісту повідомлення про підозру та процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, (2) питання дотримання стандарту «достатніх доказів`для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, доводи підозрюваного зводяться до того, що викладені в повідомленні про підозру відомості фактично не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, а також того, що стороною обвинувачення не враховано докази, що ним наводяться.

Положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають суті поняття «достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення», яке застосовується у п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Разом з тим, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України») свідчить про наявність в кримінальному процесуальному законодавстві України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти «достатніх підстав (доказів)». Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків.

Як вбачається їх конструкції пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

У відповідності до положень статті 42 КПК України, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного, обсяг процесуальних прав якого значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), та з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі. Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК України закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру, оскільки неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін.

У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені пунктами 1 та 3 частини 7 статті 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання відповідного втручання в права, свободи і законні інтереси людини.

Виходячи із зазначеного, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для мети повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній згідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК України використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та не зумовлює наділення підозрюваного додатковими правами.

Враховуючи, що стандарт «достатніх підстав (доказів)» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Факти, що підтверджують наявність достатніх доказів для підозри, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт «достатніх підстав (доказів)» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Повідомлення про підозру повинно містити правову кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. У повідомленні про підозру, що оскаржується, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та стислий виклад фактичних обставин такого кримінального правопорушення, тобто вказані вимоги процесуального закону стороною обвинувачення дотримані.

На стадії досудового розслідування оцінка наявних в матеріалах кримінального провадження доказів здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті визначення вірогідності та достатності підстав причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Саме при розгляді кримінального провадження по суті суд, відповідно до положень ст. 94 КПК України, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку може прийняти рішення щодо стадії кримінального правопорушення, за наявності підстав, встановити наявність чи відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення.

На даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На відповідній стадії досудового розслідування в ході оскарження повідомлення про підозру та встановлення відповідності вимогам закону щодо змісту, порядку вручення такого повідомлення, вирішення слідчим суддею питання про наявність / відсутність в діях підозрюваного ОСОБА_3 всіх елементів складу кримінальних правопорушень, які йому інкримінується, є передчасним. При цьому, правова кваліфікація інкримінованих діянь, на даному етапі притягнення особи до кримінальної відповідальності, не є остаточною та може бути змінена в результаті здійснення подальшого досудового розслідування кримінального провадження.

Зі змісту повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 22.06.2023 вбачається, що у ньому зазначено всі необхідні відомості, визначені ст. 277 КПК України, а саме: прізвище та посаду слідчого, прокурора; анкетні відомості ОСОБА_3 ; номер кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3 , час, місце вчинення злочину, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного ОСОБА_3 , підписи сторони обвинувачення.

Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 від 22.06.2023.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 9, 22, 303, 306-308, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні скаргиОСОБА_3 про скасування повідомлення про раніше змінену підозру від 22.06.2023 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000 від 01.12.2018 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 24.08.2023.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1