Провадження № 1-кп/554/21/2023
ВИРОК

Іменем України

30 травня 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001153 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, судимого

02 серпня 2012 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 18, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 02 квітня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці і 23 дні;

10 листопада 2016 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 с. 185, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого 03 січня 2018 року відповідно до постанови Харківського районного суду Харківської області на підставі ст. 4 Закону України «Про амністію» від 22 грудня 2016 року;

13 червня 2018 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років і 5 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Е п і з о д № 1. 14 березня 2019 року, близько 10 год 20 хв, обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи в маршрутному таксі № 263 на зупинці громадського транспорту в м. Харкові по вул. Героїв Праці, 2/48, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, з лівої зовнішньої кишені пальто потерпілого ОСОБА_10 таємно викрав належний останньому мобільний телефон SAMSUNGGalaxyJ4 чорного кольору, вартістю 3503,04 грн, після чого вийшов з салону маршрутного таксі та намагався покинути місце вчинення злочину, однак був затриманий потерпілим та сторонніми особами, в зв`язку чим злочин ним не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі. Своїми злочинними діями він міг спричинити потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Е п і з о д № 2. 22 березня 2019 року, приблизно о 09 год 30 хв, він же, перебуваючи у тролейбусі № 24 на зупинці громадського транспорту «просп. Льва Ландау», що в м. Харкові по проспекту Ювілейний, буд. 23, діючи умисно, повторно, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з кишені потерпілого ОСОБА_8 , таємно викрав належний йому мобільний телефон Bravis A506 Crystal, вартістю 1157,78 грн, однак його дії були викриті останнім, який намагаючись припинити правопорушення, схопив обвинуваченого за руку та почав вимагати повернути йому телефон. Проте, обвинувачений ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що його дії помічені, з метою досягнення наміру на заволодіння чужим майном, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, який раптово виник, втік з місця події, спричинивши потерпілому матеріального збитку на суму 1157,78 грн.

Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 по епізоду № 1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, яке ним не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі; по епізоду № 2 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Докази та встановлені судом обставини справи

Е п і з о д № 1.

Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище, наголосивши на повній відповідності дій, вчинення яких йому інкримінується в обвинувальному акті, обставинам, за яких це відбувалося.

Оскільки обставини справи ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи по даному епізоду його злочинної діяльності.

Е п і з о д № 2.

Під час допиту в суді обвинувачений ОСОБА_9 по цьому епізоду злочинної діяльності вину у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу) не визнав та показав, що 22 березня 2019 року, приблизно о 09 год 30 хв, він їхав на роботу в тролейбусі № 24. Коли вийшов з нього на зупинці громадського транспорту «просп. Льва Ландау» в м. Харкові та рухався в напрямку до пішохідного переходу до зупинки громадського транспорту, де зупиняється тролейбус № 35, на острівку між смугами для руху транспортних засобів, його смикнув за плече потерпілий та вимагав, щоб він повернув його мобільний телефон, який нібито ним був викрадений в салоні тролейбусу, що він категорично заперечив, зазначивши, що таких дій не вчинював, після чого продовжив рух в обранорму ним напрямку в потоці людей, де в подальшому його затримали працівники поліції, які одразу ж заявили, що він вчинив грабіж.

Аналізуючи показання обвинуваченого в сукупності з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження, суд констатує, що вони є суперечливими, непослідовними та алогічними, що дає підстави суду розцінювати їх як такі, що не відповідають дійсності та заявлені ним з метою захисту від пред`явленого обвинувачення та уникнення покарання за вчинене, а тому до уваги не приймає.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх відповідно до вимог закону, суд вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння. При цьому суд виходить з наступного.

Потерпілий ОСОБА_8 , під час допиту в суді, показав, що 22 березня 2019 року, приблизно о 09 год 30 хв, він їхав в тролейбусі, тримаючись за поручні. Проїхавши так одну зупинку, відчув, що з його кишені зник мобільний телефон. В цей час поруч із ним стояв лише обвинувачений, який зайшов в тролейбус слідом за ним. Інших пасажирів в цей час поруч не було, всі вони знаходилися на значній відстані від нього. Зразу ж побачив в руках ОСОБА_9 мобільний телефон, який той ховав в кишеню, схопив його за руку та почав утримувати її. Коли тролейбус зупинився на зупинці «просп. Льва Ландау», останній вийшов з нього. Він послідував за ним, не упускаючи з поля свого зору, догнав обвинуваченого на пішохідному переході, схопив його за руку та зажадав повернути мобільний телефон, на що той висмикнув руку та побіг в напрямку вул. Академіка Павлова, але вже через 300 метрів його було зупинено працівниками поліції, до яких він перед цим звернувся за допомогою.

Свої показання потерпілий ОСОБА_8 про факт, місце та обставини відкритого викрадення його мобільного телефону підтвердив 20 травня 2019 року під час слідчого експерименту, проведеного з його участю в ході досудового розслідування, протокол про що був досліджений судом (том 3 а. к. п. 122 127).

При пред`явленні для впізнання потерпілий ОСОБА_8 впізнав обвинуваченого як особу, яка 22 березня 2019 року відкрито заволоділа належним йому мобільним телефоном, протокол про що було досліджено судом (том 3 а. к. п. 88 - 94).

Аналізуючи показання потерпілого, суд враховує, що вони є логічними, послідовними, чіткими, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими по матеріалах кримінального провадження доказами, в зв`язку з чим приймає їх до уваги як правдиві, а отже належні та допустимі.

Допитаний в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_11 , працівник Управління патрульної поліції в Харківській області, показав, що в один із днів 2019 року, точної дати та часу він не пам`ятає, коли він з напарником здійснював патрулювання м. Харкова по проспекту Ювілейний, до них звернувся потерпілий, який повідомив, що ОСОБА_9 на зупинці громадського транспорту «просп. Льва Ландау» викрав з його кишені мобільний телефон. В ході спілкування потерпілий вказав саме на ОСОБА_9 , як на особу, яка відкрито заволоділа його мобільним телефоном. Після цього вони підійшли до останнього, представилися, встановили його особу та провели поверхневу перевірку, зокрема, попросили його викласти всі речі з кишень, що обвинувачений і зробив. Серед цих речей був, зокрема, як йому пригадується, і мобільний телефон, який потерпілим був впізнаний як такий, що у нього був викрадений. Надалі вони викликали працівників поліції для подальшого з`ясування всіх обставин вчинення злочину.

Свідок ОСОБА_12 , старший інспектор управління автослужби транспортного забезпечення Департаменту патрульної поліції, під час допиту в суді, показав, що в один із днів березня 2019 року він був на чергуванні та в складі екіпажу здійснював патрулювання на території Московського району м. Харкова. Коли проїжджали по проспекту Ювілейному, до них звернувся потерпілий та вказав на ОСОБА_9 , який біг в напрямку ринку «Барабашова», як на особу, яка його пограбувала, викравши мобільний телефон. Зокрема, потерпілий повідомив, що обвинувачений чи то вихопив його мобільний телефон в нього з рук, чи то попросив телефон, щоб зателефонувати і не повернув його, точно пригадати не зміг. Після цього вони наздогнали обвинуваченого, представилися, встановили його особу та провели його поверхневу перевірку. Зазначив, що серед речей, які були виявлені у обвинуваченого, був і мобільний телефон, про належність собі якого заявив останній, заперечивши при цьому свою причетність до пограбування потерпілого. В зв`язку з цим ними була проведена спроба пошуку іншого мобільного телефону, який міг належати потерпілому та був викинутий обвинуваченим з метою приховування своєї причетності до скоєння злочину, однак знайти його не вдалося. Після цього на місце події вони викликали слідчо-оперативну групу Московського відділу поліції, яка через деякий час прибула для з`ясування обставин справи. Зазначив, що з сплином значного проміжку часу після описуваних подій, він чітко не пам`ятає обставин цієї події, а тому з категоричністю не може стверджувати, що все відбувалося саме так, як він описав їх у своєму викладенні в суді.

В ході судового розгляду справи за клопотанням сторони обвинувачення, підтриманого стороною захисту, судом був досліджений відеозапис одночасного допиту обвинуваченого із свідком ОСОБА_13 , проведений 12 червня 2020 року, під час якого ОСОБА_9 надав показання фактично аналогічні тим, що надані ним під час судового розгляду справи.

Водночас, свідок ОСОБА_13 показав, що 22 березня 2019 року, він їхав в тролейбусі на задній його площадці. Зазначив, що бачив в ньому як потерпілого, так і обвинуваченого, але не зміг пригадати, в якому конкретно місці вони саме знаходились. Коли вийшов з тролейбусу на зупинці «просп. Льва Ландау», то став очевидцем якогось шуму та метушні, в ході якого потерпілий кричав обвинуваченому, щоб останній повернув його мобільний телефон. Підтвердив подальші обставини події так, як вони були викладені ОСОБА_9 .

В ході судового розгляду справи за клопотанням захисника обвинуваченого прокурором було оголошено зміст протоколу допиту свідка ОСОБА_13 , з якого слідує, що останній став очевидцем й того факту, що 22 березня 2019 року, близько 09 год 30 хв, обвинувачений ОСОБА_9 в тролейбусі викрав мобільний телефон потерпілого, діставши його з кишені останнього.

Непослідовність в своїх показаннях під час перехресного допиту з обвинуваченим з тими, що надані ним під час його допиту в ході досудового розслідування, як це слідує зі змісту дослідженого судом відеозапису, свідок ОСОБА_13 пояснив значним проміжком часу, який пройшов з моменту вчинення правопорушення та можливостями людської пам`яті зберігати та відтворювати певну інформацію та події з плином часу. Однак, наголосив на тому, що надані ним показання безпосередньо після вчинення злочину на місці його скоєння відповідають дійсності. Не відмовився від своїх показань, зафіксованих в протоколі його допиту, зазначивши, що якщо він ствердив під час допиту саме так про обставини події, значить це дійсно мало місце.

Під час перехресного допиту свідок ОСОБА_13 чітко вказав конкретно на ОСОБА_9 , як на особу, до якої звертався потерпілий з вимогою повернути його телефон, звинувачуючи останнього у його викраденні.

Зважаючи на те, що судове провадження здійснюється в умовах воєнного стану, одночасний допит названого свідка та обвинуваченого було проведено в присутності захисника останнього, а його хід і результати фіксувалися за допомогою технічного засобу відеофіксації, з огляду на положення ч. 11 ст. 615 КПК України, враховуючи, що жоден із учасників кримінального провадження не заперечував проти дослідження цього відеозапису як доказу у цій справі та його приєднання до матеріалів кримінального провадження в такій якості, суд приймає показання свідка ОСОБА_13 , як доказ у справі.

Під час проведення 16 березня 2019 року слідчого експерименту за його участі, протокол про що був досліджений судом (том 3 а. к. п. 106 - 111), свідок ОСОБА_13 підтвердив свої показання, надані під час його допиту в ході досудового розслідування.

Протоколом огляду від 22 березня 2019 року (том 3 а. к. п. 79 - 83) зафіксовано факт перебування ОСОБА_8 поблизу магазину феєрверків «Танец огня» в м. Харкові, проспект Ювілейний, 23, поруч з яким знаходився ОСОБА_9 .

Протоколом огляду від 03 червня 2019 року (том 3 а. к. п. 116 - 117), проведеного на відкритій ділянці місцевості поблизу паркану біля буд. № 141 по Салтівському шосе в м. Харкові, зафіксовано факт добровільної видачі ОСОБА_14 мобільного телефону BravisA506 Crystal чорного кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який він знайшов в м. Харкові по вул. Заміська, буд. 48 та почав ним користуватися.

Під час проведення слідчого експерименту 04 червня 2019 року, протокол про що був досліджений судом (том 3 а. к. п. 128 - 134), свідок ОСОБА_14 вказав на ділянку землі біля буд. № 48 по вул. Завгородній в м. Харкові та повідомив, що саме тут він знайшов мобільний телефон Bravis A506 Crystal.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 8111 від 18 квітня 2019 року (том 3 а. к. п. 85 - 87) ринкова вартість мобільного телефону Bravis A506 Crystal, з урахуванням зниження якості від зносу, станом на 22 березня 2019 року, складала 1157,78 грн.

Аналіз наведеного, поза розумним сумнівом, дає підстави суду дійти до висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_9 і за таких обставин відкрито викрав у потерпілого мобільний телефон Bravis A506 Crystal. Його ж твердження про те, що грабежу він не вчиняв спростовується сукупністю наведених вище доказів.

Зокрема, як слідує з матеріалів кримінального провадження, 22 березня 2019 року, близько 09 год 30 хв, в тролейбусі № 24 потерпілий ОСОБА_8 помітив, що його мобільний телефон був викрадений з кишені. Поруч з ним в цей час знаходився лише обвинувачений, у зв`язку з чим він схопив його за руку. В цей час, ОСОБА_9 , розуміючи, що його дії помічені потерпілим, ігноруючи дану обставину, продовжив вчиняти дії з метою утримання чужого викраденого майна та поклав телефон до своєї кишені й вийшов з тролейбуса, намагаючись зникнути таким чином з місця вчинення злочину.

Щодо своєї присутності на місці вчинення злочину обвинувачений не заперечував. Його ж показання про те, що грабежу він не вчиняв, суд розцінює критично та виключно як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення і уникнення покарання за вчинене, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілого, який будучи очевидцем події, в своїх показаннях, як під час проведення досудового розслідування, так і під час судового розгляду чітко та послідовно розповідав про обставини кримінального правопорушення та вказував на ОСОБА_9 як на особу, яка відкрито заволоділа його мобільним телефоном. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожен окремо, підтвердили, що на місці вчинення злочину ОСОБА_8 вказав саме на обвинуваченого як особу, яка вчинила грабіж. Про це ж показав і свідок ОСОБА_13 . Ці показання повністю узгоджуються між собою та водночас спростовують показання ОСОБА_9 . Підстав ставити під сумнів показання потерпілого та названих свідків у суду немає, оскільки під час судового розгляду будь-яких обставин для обмови обвинуваченого потерпілим встановлено не було та ним самим суду не повідомлено.

Отже, суд, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, тобто грабежу, вчиненого повторно.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Обставинами, які обтяжують його покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше засуджувався за вчинення умисних, в тому числі аналогічних злочинів, покарання за які не відбув, інкриміновані йому правопорушення вчинив в період іспитового строку, характеристику його особи, його поведінку, як під час скоєння правопорушення, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, не є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків своїх діянь та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій та себе як особи, що їх вчинила, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, наявність обставин, що обтяжують покарання та відсутність тих, що його пом`якшують, і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, вважаючи, що це буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а також соціальної реабілітації.

Суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки після постановлення попереднього вироку Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2018 року, за яким він був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років і 5 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, але до повного відбуття покарання він вчинив новий злочин.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлено.

Мотиви інших рішень

Оскільки обвинувачений засуджується до покарання, яке має відбувати реально, то суд з метою виконання вироку, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, вважає за необхідне обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Процесуальні витрати по матеріалах кримінального провадження становлять 628 грн і підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Арешт, накладений відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року, підлягає скасуванню.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_9 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому основне покарання за:

ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на два роки;

ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на чотири роки і шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_9 визначити у виді позбавлення волі на чотири роки і шість місяців.

Остаточне покарання обвинуваченому визначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді п`яти років і шести місяців позбавлення волі, приєднавши до призначеного покарання за цим вироком частину не відбутого покарання у виді одного року позбавлення волі за попереднім вироком Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2018 року, за яким його було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років і 5 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з 30 травня 2023 року.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченого з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення, час його тримання під вартою в зв`язку з обранням щодо нього цього запобіжного заходу, з 22 травня 2020 року по 30 травня 2023 року.

До набрання вироком законної сили, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Речові докази в цьому кримінальному провадженні, визнані такими відповідно до постанов слідчого від 15, 27 березня та 03 червня 2019 року: мобільний телефон BravisA506 Crystal чорного кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та мобільний телефон SamsungGalaxyJ4 чорного кольору IMEI: НОМЕР_3 , SM - J400FZKDSEK, в силіконовому чохлі чорного кольору, - повернути за належністю; три DVD-R диски та DVD-R диск Verbatim білого кольору - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави 628 грн процесуальних витрат.

Арешт, накладений відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року на мобільний телефон BravisA506 Crystal чорного кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 - скасувати.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_15