ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/1840/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1269/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , -

встановила:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 06.10.2023 (включно).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції дійшов до висновку, що наведені прокурором у підготовчому судовому засіданні підстави продовження строку обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування на даний час не змінилися.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.08.2023 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави; постановити нову ухвалу, якою або повністю відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; або визначити ОСОБА_10 розмір застави та перелік обов`язків, що у сукупності забезпечать виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків; або визначити ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги мотивовані відсутністю будь-яких достатніх підстав для висновків про наявність відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а отже, у суду були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора.

Крім того, захисник вважав, що судом було безпідставно продовжено стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, не дивлячись на положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ця норма передбачає лише таку можливість, однак аж ніяк не правило та обов`язок суду.

Разом з тим, враховуючи той факт, що ОСОБА_10 самостійно повернувся до України, має міцні родинні зв`язки та може проживати у його доньки за адресою АДРЕСА_1 , і не має наміру впливати на свідків або перешкоджати іншим чином правосуддю, захисник вважав, що наявні об`єктивні підстави для визначення ОСОБА_10 розміру застави в порядку п. 3 ст. 183 КПК України або навіть в цілому застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить поновити строк на оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.08.2023; скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави; постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, передбаченого п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи щодо поновлення строку на апеляційне оскарження мотивовані тим, що повний текст ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.08.2023 було оголошено без присутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника. Повний текст оскаржуваної ухвали захисником отримано електронною поштою 16.08.2023. З огляду на викладене, строк на апеляційне оскарження ухвали спливає 21.08.2023.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 є нетяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність у нього родини та утриманців, у тому числі неповнолітньої дитини, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, а також відсутність судимостей.

Сторона захисту вважає безпідставними посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він ґрунтується виключно на тяжкості можливого покарання, у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення. Також повністю не погоджується з існуванням ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на свідків чи іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування не надано жодного достовірного доказу, який би свідчив і підтверджував той факт, що обвинувачений намагався або реально здійснив такий вплив з метою зміни показань зазначених осіб чи взагалі відмови свідчити проти обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями, в тому числі ст. 111-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про те, що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останніх, виконання ними процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення останніми незаконного впливу на свідків та запобігання вчинення інших кримінальних правопорушень. Суд вважав, що наведені прокурором підстави продовження строку обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування на даний час не змінилися.

З наявних матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у пособництві шляхом усунення перешкод у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченим, а також відомостей про сімейний стан обвинувачених, стан їх здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинувачених, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема громадської та національної безпеки України.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, наявність у них утриманців, репутації ОСОБА_7 за останнім місцем роботи, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання їх під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того,ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від противоправних дій.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо наявності у останнього низки хронічних хвороб та необхідності отримання ним курсу медичного лікування, апеляційним судом до уваги не приймаються з огляду на те, що суду апеляційної інстанції не надано медичного висновку, згідно з яким утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора неможливе.

Доводи апеляційної скарги щодо не визначенні розміру застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення у даному кримінальному провадженні застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про поновлення строку на оскарження ухвали задовольнити та поновити строк на оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.08.2023.

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, але може бути оскаржена у касаційному порядку в частині поновлення процесуального строку.

Головуючий -

Судді: