У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за № 0000187, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000187 відомості про яке внесено до ЄРДР 04.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Під час досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_5 та невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, розробили протиправний механізм, відповідно до якого, особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, протиправно, по за офіційними пунктами пропуску, переправлялись за межі території України.

На виконання вказаного протиправного механізму ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими особами, 25.07.2023, перебуваючи біля супермаркету «Сільверленд», що в м. Мукачево, по вул. Лавківська, 1 «е», зустрівся з ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, при цьому достовірно знаючи, що ОСОБА_6 обмежено виїзд за кордон, повідомили останньому, що може організувати його переправлення за кордон по за офіційними пунктами пропуску. За виконання вказаних дій, ОСОБА_5 висунув пропозицію надання їм грошові кошти у розмірі 4000 Євро відразу всією сумою негайно.

Після цього, у вказаний вище час та місці, перебуваючи на вулиці біля супермаркету «Сільверленд» ОСОБА_6 , в рамках контролю за вчиненням злочину, передав ОСОБА_5 вказану суму грошових котів в розмірі 4000 Євро.

В подальшому, 16.08.2023 приблизно о 20:30 годині, невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, діючи під керівництвом ОСОБА_5 , умисно, з корисливим мотивом, з метою доведення свого протиправного умислу щодо організації незаконного переправлення ОСОБА_6 за кордон, приїхали на автомобілі до ресторану «Фердінант», що в м. Мукачево, по вул. Дзержинського, де згідно попередньої домовленості на них чекав ОСОБА_6 , що було попередньо домовлено в телефонному режимі з ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_6 , діючи під контролем правоохоронних органів, сів до вказаного автомобіля де невстановлені особи розповіли йому деталі перетину ним кордону по за офіційними пунктами пропуску та поїхали в сторону смт. Буштино Тячівського району де проходить державний кордон України та Румунії.

По дорозі до смт. Буштино з м. Мукачево, вказані невстановлені особи, які діяли під керівництвом ОСОБА_5 , в різних населених пунктах, що розташовувались на маршруті руху, підібрали ще чотирьох осіб громадян України призовного віку, які також попередньо домовились із ОСОБА_5 про їх переправку за кордон по за офіційними пунктами пропуску за грошову винагороду, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 після чого, приблизно 01.00 годині, вже 17.08.2023, поїхали до берега річки Тиса, що в межах смт. Буштино Тячівського району де надали ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказівки про необхідність останнім перейти через річку, та рухатися в напрямку Румунії, вказавши напрямок руху, тим самим визначивши їм маршрут незаконного переправлення через державний кордон України в Румунію, після чого були викриті працівниками правоохоронних органів..

17.08.2023, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується комплексом зібраних в рамках кримінального провадження доказів, зокрема: протоколами огляду місця події, в ході яких виявлено та вилучено знаряддя та засоби вчиненого злочину , протоколами обшуків, протоколами допиту свідків, протоколами впізнання та іншими зібраними в ході проведення досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Санкція ч.3 ст. 332 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з конфіскацією майна.

А тому, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою конфіскації майна, як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу, за підозрюваним ОСОБА_5 значиться наступний транспортний засіб, а саме :автомобіль легковий марки «MERCEDES-BENZ C- 200 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Беручи до уваги викладене і те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з конфіскацією майна, а тому з метою конфіскації майна, як виду покарання, орган досудового розслідування приходить до висновку про необхідність накладення арешту на вище вказане рухоме майно, яке на праві приватної власності належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із накладенням заборони розпорядження даним майном.

На підставі вищевикладеного орган досудового розслідування просить накласти арешт на: автомобіль легковий марки «MERCEDES-BENZ C- 200 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належать підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із забороною розпорядження даним майном та заборонити власнику даного майна ОСОБА_5 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження вказаним нерухомим та рухомим майном, а також проводити будь-які нотаріальні та реєстраційні дії щодо вказаного майна.

У судове засідання слідчий будучи повідомлений про час і місце розгляду справи не з`явився, проте подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності.

Володілець майна у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку арешту майна з метою забезпечення: збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як зазначено у ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання,

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000187 від 04 липня 2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З матеріалів клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що підставою для внесення до ЄРДР слугували матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.

З витягу з ЄРДР, а саме з короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що громадяни ОСОБА_15 за попередньою змовою з групою осіб, з числа мешканців Закарпатської області, організував стійкий канал незаконного переміщення осіб через державний кордон України3, а саме чоловіків призовного віку 18-60 років за грошову винагороду.

17.08.2023, о 01 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , був затриманий ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України.

17.08.2023 року у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

З реєстраційної картки транспортного засобу вбачається, що ОСОБА_5 належить легковий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ C- 200 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчий суддя, при вирішенні питання про накладення арешту на майно бере до уваги, те що підозрюваний ОСОБА_5 є власником зазначеного в клопотанні майна, а саме транспортного засобу, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, та згідно санкції вказаної статті, в разі визнання його винним, тягне за собою відповідальність у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Слідчий суддя вважає, що в клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

За таких обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (володільця) майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відтак, враховуючи вищенаведене, а також з метою забезпечення можливості призначення покарання у вигляді конфіскації майна як виду покарання, вважаю, що вказаний захід забезпечення є доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження, а тому клопотання слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 167, 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на легковий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ C- 200 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належать підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із забороною відчуження та розпорядження даним майном.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1