КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4024/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року про продовження строку запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці смт. Гребінки, Васильківського району, Київської області, українки, громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України на 60 днів, тобто до 11 серпня 2023 року включно.

Захисник обвинуваченої, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, обрати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу про вчинення ОСОБА_6 злочину. Вона має міцні соціальні зв`язки, трьох дорослих дітей та рідних, які піклуються про неї, має постійне джерело доходів на території постійного місця проживання. В судовому засіданні 19.05.2023 року суддею не були враховані наступні обставини: відсутність інших підозр або кримінальних справ обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченої постійного місця роботи, репутацію обвинуваченої, її майновий стан, наявність постійного місця проживання на території України. Суддею не було враховано, що ризики передбачені ст. 177 КПК, відсутні і прокурором не доведені.

ОСОБА_6 зобов`язується на час суду проживати на території України, а сторона захисту забезпечить йому цю можливість. Крім того, при затриманні у ОСОБА_6 вилучено паспорт, а тому об`єктивна можливість залишити межі території України у неї відсутня. За весь період досудового розслідування та суду не встановлено жодного факту незаконного впливу з боку ОСОБА_6 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Також апелянт посилається на те, що ОСОБА_6 є пацієнтом замісної лікувальної терапії від наркозалежності, проходить курс лікування. Має тяжкі хронічні хвороби, які обмежують її можливість пересування, і в будь-який момент може стати інвалідом.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апелянтом такого клопотання про розгляд апеляційної скарги саме за участі сторін, як це визначено ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не заявлено, у зв`язку із чим колегія суддів здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України тапрактики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України, що є тяжким.

Зі змісту клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вбачається, що ОСОБА_6 ретельно приховувала свою злочинну діяльність, вчинила тяжкий злочин з прямим умислом, усвідомлювала суспільну небезпеку вчиненого діяння та не бажала її викриття правоохоронними органами, не має стабільного джерела отримання прибутку. Крім того, протягом тривалого часу вона не з'являлась в судові засідання у зв`язку з чим перебувала у розшуку.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції встановив, що на даний час існують ризики, які були встановлені під час обрання обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінального правопорушення, продовжують існувати. Крім того, суд врахував такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, сімейний та майновий стан, репутацію обвинуваченої.

Щодо доводів захисника про відсутність в матеріалах доказів вчинення злочину, то вони є безпідставними, оскільки на даному етапі провадження встановлення наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками є завданням судового розгляду. При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів та не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Доводи захисника про наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_6 , наявність постійного місця роботи та джерела доходів, відсутність паспорту не є достатньою гарантією дотримання обвинуваченою її процесуальних обов`язків, враховуючи її неявку в судові засідання протягом тривалого часу та перебування у розшуку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Продовження тримання під вартою зумовлене тим, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. В даному випадку існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованихзлочинівможе вдатися до відповідних дій, тому потреба у продовженні такого виняткового заходу не відпала.

Ізоляція обвинуваченого від суспільства дозволяє найбільш продуктивно забезпечити мету, яка досягається запобіжними заходами, зокрема для запобігання спробам ухилитися від суду, враховуючи, що на даний час триває судовий розгляд справи, не проведено всі необхідні процесуальні дії.

Щодо посилання адвоката на наявність у обвинуваченої захворювань, які обмежують її можливість пересування, то доказів того, що вказана обставина є перешкодою для утримання обвинуваченого під вартою та обрання іншого запобіжного заходу суду не надано. Наданий адвокатом лист завідувача Київської медичної частини свідчить, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_6 стабільний, задовільний та відповідає перебігу наявного хронічного захворювання.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились. Виключно продовження строку дії застосованого раніше запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 зможе запобігти ризикам переховування від суду та впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки на виклики суду. При цьому, відсутність на даний час, можливості переховування, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ОСОБА_6 цих дій в подальшому.

Суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов вмотивованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року про продовження строку запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4