У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю заявника: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_3 , на постанову слідчого, про відмову у визнанні потерпілим,-

встановив:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на постанову слідчого шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 10.02.2023 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000066 від 05.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 396 КК України.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на те, що Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2023 року, було розглянуто його скаргу на відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим та зобов`язано, слідчого ОСОБА_4 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні виконати вимоги ч.2 ст. 55 КПК України щодо вирішення питання про залучення в якості потерпілого ОСОБА_3 . Разом з тим, вподальшому 08.05.2023 року він отримав постанову слідчого від 10.02.2023 року про відмову у визнанні його потерпілим. У постанові вказано, що відповідно до матеріалів кримінального провадження на даний час у слідчого відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 завдано матеріальної, моральної чи фізичної шкоди. Зазначає, що така постанова є необґрунтованою, незаконною та прийнятою з грубим порушенням норма матеріального і процесуального права.

Вважає, що зазнав незаконного втручання в його особисті майнові права і протиправно був позбавлений своєї власності - автомобіля Фольксваген-Туарег чорного кольору 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за його особисті кошти було придбано закордоном на його ім`я і для нього. Вказані обставини викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення яка подавалась ним і відомості по якій були внесені до ЄРДР лише на підставі ухвали слідчого судді, в клопотанні про визнання потерпілим та підтверджуються долученими до матеріалів скарги документами.

Просить оскаржувану постанову скасувати, визнати потерпілим у кримінальному провадженні № 0000066 від 05.07.2022 року ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив суд таку задовольнити. Вказав, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є немотивованою та незаконною, у останнього наявні всі необхідні докази для визнання його потерпілим .

Слідчий шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові ОСОБА_4 не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та будь яких заперечень щодо скарги не надав, хоча про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Однак його неявка не перешкоджає розгляду скарги по суті відповідно до ст. 306 КПК України. Разом з тим наддав для дослідження у судовому засіданні матеріали кримінального провадження.

Заслухавши пояснення представника заявника, розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема: рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнані потерпілим.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.07.2022 року внесено відомості у кримінальному провадженні № 0000066 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 396 КК України, де досліджуються обставини щодо протиправних дій командування військової частини НОМЕР_2 та працівників правоохоронних органів, щодо незаконного заволодіння автомобілем марки Фольксваген-Туарег чорного кольору 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за особисті кошти ОСОБА_3 було придбано закордоном на його ім`я і для нього.

Як встановлено з матеріалів справи, 20.07.2022 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_3 подала заяву до слідчого ТУ ДБР розташоване у м. Львові про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0000066 від 05.07.22 в якості потерпілого в порядку ч. 2 ст. 55 КПКУ.

25.07.2022 року постановою слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР відмовлено представнику ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_5 у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000066 від 05.07.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2022 було розглянуто скаргу адвоката ОСОБА_5 на постанову слідчого від 25.07.2022 року та зобов`язано слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 , або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000066 від 05.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 396 КК України, виконати вимоги ч. 2 ст. 55 КПК України щодо вирішення питання про залучення в якості потерпілого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні.

29.09.2022 року постановою слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000066 від 05.07.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2023 було розглянуто скаргу адвоката ОСОБА_5 на постанову слідчого від 29.09.2022 року та зобов`язано слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 , виконати вимоги ч. 2 ст. 55 КПК України щодо вирішення питання про залучення в якості потерпілого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні.

10.02.2023 року постановою слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000066 від 05.07.2022 року.

Вказана постанова мотивована тим, що в процесі досудового розслідування станом на день прийняття постанови не має достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 завдано майнової, фізичної чи моральної шкоди вказаним кримінальним правопорушенням.

Судом встановлено, що з вказаною постановою ОСОБА_3 не згідний.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 24 КПК України гарантує потерпілому право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Це право є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють досудове розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Чинний КПК України дає чіткий перелік кола рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час провадження досудового розслідування, а також надає вичерпний перелік осіб, що мають право оскаржити те чи інше рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді. З метою забезпечення цього права слідчий зобов`язаний забезпечити можливість його реалізації, тобто роз`яснити потерпілому порядок оскарження: яким чином, у яких випадках і до кого може звернутися заявник із вимогою про усунення допущених відносно нього порушень. Найважливіше право потерпілого, що передбачене чинним КПК України це право потерпілого на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Слідчі судді зобов`язані здійснювати належний контроль за дотриманням гарантій, встановлених нормативно-правовим актом, метою якого є захист осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Згідно ст. 55 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, є потерпілим у кримінальному провадженні. Права та обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Частиною першою вказаної норми закону визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушення завдано моральної шкоди.

Відповідно до ч.5 ст. 55 КПК України, За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Аналіз вказаної частини 5 ст. 55 КПК України свідчить про те, що під час досудового розслідування саме слідчий або прокурор повноважені вирішувати питання пов`язані з визнанням особи потерпілою або відмовою у такому визнанні.

На слідчого суддю відповідно до норм КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого, прокурора повинна містити відомості про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтованості та посилання на положення КПК.

Дослідивши постанову слідчого від 10.02.2023 року, слідчий суддя приходить до висновку, що така відповідає вимогам ч.5 ст. 110 КПК України. Вона є вмотивованою, у ній наведені мотиви, на підставі яких слідчий прийшов до такого висновку, наведені докази, якими слідчий доводив свій мотив і належне обгрунтування цьому.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що попередні постанови слідчого, були скасовані слідчим суддею, саме через відсутність мотивів та обґрунтування прийнятого слідчим рішення, яке знайшло відображення у його постановах, а також прийняття вказаного рішення, до отримання відповідної доказової бази.

Разом з тим, нормами статті 307 КПК України, встановлений вичерпний перелік рішень, які може прийняти слідчий суддя за результатами розгляду скарги.

Враховуючи різну правову природу «рішень» і «дій», частина 2 статті 307 КПК визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

Вказане, узгоджується із нормою ч.5 ст. 40 КПК України, відповідно до якої слідчий є самостійним у своїй діяльності.

Слідчий суддя, розглянувши скаргу та керуючись п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України, має право зобов`язати слідчого вчинити певну дію відповідно до вимог кримінального процесуального закону, однак при цьому не втручаючись у межі його повноважень у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя враховує і позиції Верховного суду, викладену у постановах від 01.12.2022 року у справі № 522/7836/21 та від 14.02.2023 року у справі № 405/680/22.

Тому, слідчий суддя позбавлений можливості зобов`язати слідчого визнати особу потерпілим, а має обов`язком лише здійснити контроль, щодо дотримання вимог закону, слідчим при прийнятті рішення.

Як вже було зазначено слідчим суддею, постанова слідчого від 10.02.2023 року відповідає вимогам ч.5 с. 110 КПК України, а повноважень зобов`язати слідчого прийняти те чи інше рішення слідчий суддя не має.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 306-307, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді. Повний текст ухвали складено та проголошено 31 липня 2023 року о 16 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1