Справа№ 953/3652/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000481 від 21.03.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, українець, освіта вища, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, військове звання солдат, проживає: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-

встановив:

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 № 212 від 04.08.2022, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 1-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної).

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_6 № 1 від 01.01.2023 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду кулеметника третього відділення першого взводу оперативного призначення першої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) третього батальйону оперативного призначення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжений відповідними указами Президента України, зокрема з 19.02.2023р. на 90 діб.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів. Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у складі третього батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 21.03.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 21.03.2023 близько 10:00 заступником командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по роботі з особовим складом полковником ОСОБА_7 , вишикуваний особовий склад другого та третього батальйонів оперативного призначення ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, в т.ч. і солдата ОСОБА_5 у військовому містечку № НОМЕР_2 ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованму за адресою: АДРЕСА_2 , та відданий усний наказ для здійснення маршу з м. Харкова до м. Бахмуту, Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням.

Будучи невдоволеним наказом про вибуття до м. Бахмуту, Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, а саме, - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати до м. Бахмуту, Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність другого та третього батальйонів оперативного призначення ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Суд вважає що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника вчинена в умовах воєнного стану.

04 травня 2023р. між прокурором, обвинуваченим та захисником досягнута угода про визнання винуватості.

Прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості від 04.05.2023р., укладеної між прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_4 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ст. 473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнанні винуватості та наполягав на затвердженні угоди.

Захисник ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників кримінального провадження, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 досягли угоди про визнання винуватості та підписали її. Обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в угоді обставин.

Між обвинуваченим, захисником та прокурором досягнута домовленість про призначення покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, та погоджуються на призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з заміною на підставі ст. 62, 69 КК України покарання ОСОБА_5 на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Відповідно ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

ОСОБА_5 розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні та активно сприяв розкриттю даного злочину. Потерпілих від кримінального правопорушення не має. Шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення не завдана, тяжкі наслідки відсутні.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Суд вважає, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє положення, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, від злочину потерпілих немає, а тому наявні правові підстави затвердження цієї угоди та призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.

В строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати термін перебування під вартою з 24 березня 2023р. по 14 липня 2023р.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне залишити без змін, - тримання під вартою.

Питання скасування арешту майна вирішується відповідно ст. 174 КПК України.

Речові докази, судові витрати та цивільний позов відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 468, 469, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 04.05.2023р. укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000481 від 21.03.2023, - затвердити.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 04.05.2023р. покарання за 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 62, 69 КК України призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

В строк відбуття покарання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати термін перебування під вартою з 24 березня 2023р. по 14 липня 2023р.

Запобіжний захід ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити у вигляді тримання під вартою, продовживши його до набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: