Справа № 132/272/21
Провадження №1-кп/132/92/23
Вирок

Іменем України

30.06.2023 місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 24 листопада 2020 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олексіївка Голопристанського району Херсонської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, судимого:

14.02.2019 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/4088/18, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України;

19.05.2023 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/1076/23, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_11 , будучи засудженим 14.02.2019 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі №132/4088/18, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненим на підставі ст.75 КК України від призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, на шлях виправлення не став, та в період іспитового строку вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, ОСОБА_11 - 23 листопада 2020 року близько 18год.00хв. вирішив проникнути до житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_12 , оскільки він раніше неодноразово допомагав останній по господарству та достовірно знав, що у вищевказаному житловому будинку знаходяться цінні речі, які можна викрасти. З цією метою, ОСОБА_11 діючи повторно, таємно, з прямим умислом, корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи явну протиправність своїх дій, неправомірно проник на територію домоволодіння ОСОБА_12 , після чого, шляхом злому скоби навісного замка, проник до житлового будинку. Опинившись всередині, ОСОБА_11 підбурений жагою до легкої наживи, переконавшись, що він діє таємно та за ним ніхто не спостерігає, бажаючи збагатитись за рахунок чужої власності, вчинив крадіжку мобільного телефону марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», 2013 року випуску, чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/102-20/17855-ТВ від 23.12.2020 року становить 1026грн.67коп., із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю 50грн.00коп., та грошових коштів в сумі 50грн.00коп., що належать ОСОБА_12 . Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_11 заховав його в своїй кишені, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення, та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 1126грн.67коп.

Обвинувачений ОСОБА_11 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, зазначивши, що до проникнення в житло ОСОБА_12 та викрадення з нього грошових коштів та мобільного телефону, не має жодного відношення, а мобільний телефон, що належить ОСОБА_12 , та який у нього був вилучений, він знайшов на вулиці.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_11 , який заперечує свою причетність до вчинення даного злочину, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. При цьому, невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_11 , суд розцінює, як спосіб захисту, та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується наступними доказами:

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що вона раніше була знайома з ОСОБА_11 , який неодноразово бував в її житловому будинку, та допомагав їй по господарству. Так, 23.11.2020 року у другій половині дня, вона разом із ОСОБА_13 залишивши свій мобільний телефон марки «Samsung» із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», на столі своєї спальної кімнати, та закривши вхідні двері свого житлового будинку, залишили його. Повернувшись приблизно о 19год.00хв., виявили, що вхідні двері до будинку пошкоджені, а саме вирвана скоба штаби навісного замка. Ввійшовши в середину будинку, виявили відсутність мобільного телефону та грошових коштів, які лежали в її спальній кімнаті, зокрема телефон на столі, а грошові кошти під подушкою на ліжку, про що повідомила орган поліції.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що він особисто знайомий з ОСОБА_12 , у якої перебував вдома 23.11.2020 року. У другій половині дня, ОСОБА_12 вирішила піти до своєї матері, та перед виходом, залишила свій мобільний телефон в домі, вхідні двері до якого в його присутності закрила на ключ. Повернувшись, вони виявили, що вхідні двері до будинку пошкоджені, а саме вирвана скоба штаби навісного замка, а з дому викрадені мобільний телефон та грошові кошти. ОСОБА_12 запідозрила у крадіжці ОСОБА_11 , який неодноразову бував у неї в помешканні.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні зазначила, що є співмешканкою ОСОБА_11 , у якого побачила мобільний телефон, який був виявлений та вилучений працівниками поліції, та як вподальшому з`ясувалось останній належить ОСОБА_12 , який був викрадений 23.11.2020 року з її житлового будинку.

При викладені показів потерпілої та свідків суд враховує, що положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання потерпілої особи та свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2022 року у справі № 754/10882/17 (провадження № 51-1223км22).

З урахуванням цього, покази потерпілої особи та свідків відображені без зайвої деталізації, а саме містять сутнісну (змістовну) їх складову.

Від допиту свідків обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , прокурор відмовився, а сторона захисту на їх виклику та допиті не наполягала, а тому на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 06.04.2023 року, дана відмова прийнята судом та визнано недоцільним допит вказаних осіб під час розгляду даного кримінального провадження. За вказаних обставин, покази вказаних свідків, які були надані в ході досудового розслідування, та які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами в даному кримінальному провадженні.

Крім показань потерпілої та свідків, які були допитані в судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження, вина обвинуваченого ОСОБА_11 також підтверджується наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), складеним 23.11.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницький області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 , згідно якого ОСОБА_12 звернулася до оглану поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій повідомила, що 23.11.2020 року в період часу з 15год.00хв. по 19год.00хв., невідома особа шляхом пошкодження скоби навісного замка вхідних дверей її житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проникла всередину, звідки здійснила крадіжку мобільного телефону марки «Samsung» із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», та грошових коштів в сумі 50грн.00коп.;

- протоколом огляду, складеним 23.11.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницький області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 , з ілюстрованими фототаблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно яких був оглянутий житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_12 , з якого, за повідомленням останньої, 23.11.2020 року в період часу з 15год.00хв. по 19год.00хв. були викрадені мобільний телефон марки «Samsung» із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», та грошові кошти в сумі 50грн.00коп. Так, в ході огляду, із зовнішніх поверхонь ручки вхідних дверей, за допомогою стерильного бинта, було вилучено слід одорологічного походження, який поміщено до спеціалізованого пакету НПУ ГСУ № 7052138;

- висновком судової біологічної (одорологічної) експертизи від 11.12.2020 року № 634; протоколом отримання зразків для проведення експертизи, складеним 18.12.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 ; та висновком судової біологічної (одорологічної) експертизи від 16.01.2021 року № СЕ-19/102-20/17854-Б, згідно яких зразок запаху, наданий на дослідження, вилучений під час огляду місця події, з поверхні ручки вхідних дверей, наявний та придатний для ідентифікації. При порівнянні зразків запаху встановлено, що зразок запаху відібраний у ОСОБА_11 , має спільне джерело походження, за зразком запаху вилученим з поверхні ручки вхідних дверей;

- письмовими заявами ОСОБА_11 від 17.12.2020 року, та протоколами огляду, складеними 17.12.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницький області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 , згідно яких ОСОБА_11 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», та SIM-карту оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», які належать ОСОБА_12 , та були викрадені 23.11.2020 року з її домоволодіння, які були оглянуті та відповідно до постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницький області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 17.12.2020 року визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницький області, та на які на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 21.12.2020 року у справі № 132/4012/20, був накладений арешт;

- висновком судової товарознавчої експертизи від 23.12.2020 року № СЕ-19/102-20/17855-ТВ, згідно якої ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», 2013 року випуску, чорного кольору, на момент проведення експертизи становила 1026грн.67коп.;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів, складеним 20.01.2021 року старшим слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_20 ; довідкою про опрацювання номерної інформації, складеною 21.01.2021 року управлінням оперативно-технічних заходів ГУНП у Вінницькій області, згідно яких SIM-карта із номером телефону НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_11 , поміщалася в мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», який належить ОСОБА_12 , та був викрадений 23.11.2020 року з її домоволодіння, - 01.12.2020 року, 02..12.2020 року, та 09.12.2020 року, із періодичністю отримання дзвінків, СМС та вихідних дзвінків.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину).

Так, вина обвинуваченого підтверджується показами потерпілої та свідків; дослідженими судом протоколом огляду місця події з ілюстрованими фототаблицями, які є невід`ємними додатками до нього; висновками судових експертиз, та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Покази обвинуваченого ОСОБА_11 про його непричетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), а саме те, що до проникнення в житло ОСОБА_12 та викрадення з нього грошових коштів та мобільного телефону, він не має жодного відношення, а мобільний телефон, що належить ОСОБА_12 , та який у нього був вилучений, він знайшов на вулиці, суперечать встановленим обставинам та вищевказаним доказам.

Відповідно до положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України, віднесене до тяжкого злочину; раніше судимий; неодружений; непрацевлаштований; за місцем проживання характеризується виключно з негативної сторони; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, які пом`якшують покарання, що передбачені ст.66 КК України, органом досудового розслідування та судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує його покарання, що визначена ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; особи обвинуваченого, способу його життя; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує його покарання, беручи до уваги позицію прокурора про призначення ОСОБА_11 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, висловлену ним у промові під час судових дебатів, суд вважає, що ОСОБА_11 необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження та судом, вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23, ОСОБА_11 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з дати затримання на виконання вироку суду.

Як вбачається з протоколу затримання на виконання вироку суду, ОСОБА_11 затриманий 29.06.2023 року, і саме з цієї дати почався строк відбування останнім покарання, призначеного вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскільки події, за які ОСОБА_11 засуджений цим вироком мали місце 23.11.2020 року, тобто до постановлення вироку Калинівським районним судом Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23, суд повинен застосувати положення ч.4 ст.70 КК України.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги позицію прокурора про визначення ОСОБА_11 на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання шляхом поглинення одного покарання іншим, висловлену ним у промові під час судових дебатів, суд відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23, призначає ОСОБА_11 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В строк покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу, суд зараховує ОСОБА_11 покарання, частково відбуте ним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23, а саме 29.06.2023 року.

Згідно ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

За положеннями ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

В пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Оскільки злочин у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 вчинив під час іспитового строку, визначеного вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 14.02.2019 року у справі № 132/4088/18, то суд повинен застосувати положення ст.ст.71, 78 КК України.

З урахуванням цього, відповідно до ст.ст.71, 78 КК України, за сукупністю вироків, до визначеного на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 14.02.2019 року у справі № 132/4088/18, та призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Саме таке покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме відрізок марлевого бинта, банку сховище, які згідно постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 12.12.2020 року, 21.01.2021 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», та 11 гвинтів до нього, а також SIM-карту з номером телефону НОМЕР_1 , які згідно постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 17.12.2020 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути законному власнику (володільцеві).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 21.12.2020 року у справі № 132/4012/20, накладено арешт на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», 11 гвинтів до нього, а також SIM-карту з номером телефону НОМЕР_1 .

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 21.12.2020 року у справі № 132/4012/20.

Відповідно до частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку судової біологічної експертизи від 11.12.2020 року № 634 у розмірі 1525грн.02коп.; висновку судової товарознавчої експертизи від 23.12.2020 року № СЕ-19/102-20/17855-ТВ у розмірі 653грн.80коп.; висновку судової біологічної експертизи від 16.01.2021 року № СЕ-19/102-20/17854-Б у розмірі 1549грн.54коп., а всього 3728грн.36коп., підлягають стягненню з ОСОБА_11 на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_11 на момент винесення цього вироку відбуває покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23.

В даному кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді Калинівського районного суду Вінницької області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 не обирався, тобто, попереднє ув`язнення до нього не застосовувалось, а тому початок строку відбування покарання необхідно рахувати з дня ухвалення нового вироку, тобто з 30.06.2023 року.

Згідно частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

За роз`ясненнями, викладеними в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення - місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 30.06.2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_21 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23, призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання відбуту частину покарання за попереднім вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 року у справі № 132/1076/23.

Відповідно до ст.ст.71, 78 КК України, за сукупністю вироків, до визначеного на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 14.02.2019 року у справі № 132/4088/18, та призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 30 червня 2023 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме відрізок марлевого бинта, банку сховище, які згідно постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 12.12.2020 року, 21.01.2021 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», та 11 гвинтів до нього, а також SIM-карту з номером телефону НОМЕР_1 , які згідно постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 17.12.2020 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути законному власнику (володільцеві).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 21.12.2020 року у справі № 132/4012/20, на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand 2», моделі «SM-G7102», 11 гвинтів до нього, а також SIM-карту з номером телефону НОМЕР_1 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_22 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку судової біологічної експертизи від 11.12.2020 року № 634 у розмірі 1525грн.02коп.; висновку судової товарознавчої експертизи від 23.12.2020 року № СЕ-19/102-20/17855-ТВ у розмірі 653грн.80коп.; висновку судової біологічної експертизи від 16.01.2021 року № СЕ-19/102-20/17854-Б у розмірі 1549грн.54коп., а всього 3728грн.36коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя