Справа № 135/1310/21
Провадження №11-кп/801/889/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.06.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000006 від 05.08.2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лавринівці Шепетівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, пенсіонера, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.06.2023 року змінити в частині цивільного позову, стягнувши до сплати значно меншу та справедливу суму моральної шкоди та витрат на правничу допомогу адвоката.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.06.2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_6 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 23.06.2023.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди - 15 586 (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят вісімдесят шість) грн 53 коп. та 50 000 (пятдесят тисяч) грн моральної шкоди, а також 31 500 (тридцять одна тисяча п`ятсот) грн витрат на правову допомогу адвоката.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

04.08.2021 близько 20 год 30 хв ОСОБА_6 , перебуваючи на території свого домоволодіння АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки з сусідом ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відвернення, лівою рукою схопив зі столярного станка дерев`яний брус розміром приблизно 20х10х10 см, та умисно кинув його у напрямку ОСОБА_9 , який знаходився на відстані близько 3-4 метрів від нього, ближче до виходу з території домоволодіння, однак влучив у голову дружині ОСОБА_9 - ОСОБА_8 , яка знаходилась поруч з ОСОБА_9 , внаслідок чого остання впала на бетонне покриття та втратила свідомість. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня, перелому кісток лицьового черепа та основи черепа, субарахноїдального геморагічного нашарування на рівні скроневої долі лівої гемісфери, гемосинусу, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 127 від 28.09.2021 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя під час скоєння.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що розмір моральної шкоди та витрат на правову допомогу не підтверджені допустимими доказами, з огляду на вимоги ст. 91, 92, 242, 243 КПК України.

Суд у вироку посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та Постанову Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, як на діючу і обов`язкову до виконання судову практику, що саме суди мають юридичне право визначати розмiр моральної шкоди нехтуючи приписами зазначених вище норм КПК України, але постанова ПВС України № 4 від 31.03.1995 р. була прийнята за 17 років до прийняття нового КПК України, і в старому кодексі такої норми не було.

Інша Постанова ВС була ухвалена по конкретній адміністративній справі.

За таких обставин суд в особі судді всупереч закону виконав непритаманні йому функції і, окрім здійснення правосуддя застосував ще й спеціальні знання.

На підтвердження факту сплаченого представнику гонорару за отримані правові послуги

потерпіла ОСОБА_8 надала суду як додаток до позовної заяви, зокрема, договір № 14/12-1 від 14.12.2021р., квитанцію до прибуткового касового ордера № 20/12-1-21 вiд 20.12.2021 на суму 6 000 грн., акт виконаних робіт № 1 вiд 20.12.2021 р.

У пункті 2.1. умов даного договору сторонами виписано лише види правової допомоги але

компенсацію клієнтом якихось iнших витрат які не мають відношення до юриспруденції ( в розумінні ст. 121 КПК України ) не передбачено.

Тому вважається, що судом вони стягнуті безпідставно.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України ухвалив законне, обгрунтоване рішення відносно ОСОБА_6 за ст. 128 КК України.

Доведеність вини ОСОБА_6 за ст. 128 КК України не оспорюється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 викладає доводи щодо незгоди з розміром моральної шкоди, яку сягнув суд на користь потерпілої ОСОБА_8 .

У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення.

В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Розмір стягнення має бути співрозмірним завданій шкоді.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Суд першої інстанції, розглянувши цивільний позов потерпілої в дотримання вимог ст. 128 КПК України, положень ст. 1167 ЦК України врахував характер та обставини кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_8 внаслідок спотворення обличчя, те, що потерпіла близько одного місяця перебувала на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, в тому числі в реанімаційному відділенні, де вимушена була отримувати болісні процедури, проходити обстеження, також те, що надзвичайно погіршився її психічний стан, вона страждала безсонням, знаходилась у стані постійної тривоги та депресії, тобто повністю був порушений її ритм життя, зруйновані нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, крім того, до цього часу вона позбавлена душевної рівноваги, побоюється за стан свого здоров`я, адже наслідки черепно-мозкової травми непередбачувані, та прийняв рішення про часткове задоволення цивільного позову, стягнувши із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Перевіривши мотиви прийняття судом рішення в частині відшкодування моральної шкоди, враховуючи обставини на які вказує у обвинувачений у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції, вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн, визначений судом відповідає характеру та обсягу страждань потерпілої, є співрозмірним завданій шкоді, адекватно відображає ступінь страждань потерпілої ОСОБА_8 які настали внаслідок нанесення їй тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Твердження в апеляційній скарзі щодо невірного визначення витрат на правову допомогу є безпідставними.

В силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову д та вопомогу.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20, Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юридичного спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

На підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_8 витрат на правову допомогу захиснику ОСОБА_11 , суду було надано ордер серії ВН № 154032, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №14/12-1 від 14.12.2021 (а.с.63, 121 том 1); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №453 (а.с.122 том 1); договором №14/12-1 від 14.12.2021 (а.с. 123 том 1); квитанцію до прибуткового касового ордера №20/12-1-21 від 20.12.2021 на суму 6 000 грн; акт виконаних робіт №1 від 20.12.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/12-1 від 14.12.2021 на загальну суму 6 000 грн за складання адвокатського запиту №420 від 14.12.2021 до КП «Ладижинська міська лікарня» Ладижинської міської ради - 500 грн (0,5 год), складання адвокатського запиту №421 від 14.12.2021 до КП «Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ладижинської міської ради - 500 грн (0,5 год), складання позовної заяви до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином 4 000 грн (16 год); участю у судовому засіданні адвоката 20.12.2021 - 1 000 грн (а.с.125 том 1); квитанцію до прибуткового касового ордера №09/03-1-23 від 09.03.2023 на суму 18 500 грн (а.с. 115 том 2); акт виконаних робіт № 2 від 09.03.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/12-1 від 14.12.2021 та додаткової угоди №18/01-1 від 18.01.2023 на загальну суму 18 500 грн за участь адвоката в судовому засіданні 19.01.2022, 11.02.2022, 18.03.2022, 07.04.2022, 26.04.2022, 09.08.2022, 22.08.2022, 12.09.2022, 10.11.2022, 23.01.2023, 31.01.2023 по 1 000 грн за кожне судове засідання, 15.02.2023 (допит експерта, дослідження доказів, розгляд цивільного позову, 3 год 30 хв) - 3 500 грн, 09.03.2023 - 3 000 грн, 18.01.2023 ознайомлення адвоката з висновком експертів №67-к щодо додаткову судово-медичної експертизи ОСОБА_8 - 1 000 грн (а.с. 116 том 2); додаткову угоду №18/01-1 від 14.12.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги №14/12-1 (а.с.117 том 2); квитанцію до прибуткового касового ордера № 22/06-1-23 від 22.06.2023 на суму 7 000 грн (а.с.131 том 2); акт виконаних робіт № 3 від 22.06.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/12-1 від 14.12.2021 та додаткову угоду №18/01-1 від 18.01.2023 на загальну суму 7 000 грн за участь адвоката в судовому засіданні (в тому числі підготовка до судових дебатів) - 3 000 грн, 06.06.2023 - 1 000 грн, 22.06.2023 (в тому числі судові дебати) - 3 000 грн (а.с. 132 том 2).

Судом першої інстанції на підставі зазначених доказів з урахуванням положень КПК України, правових позицій Верховного Суду правомірно стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 31 500 гривень у якості відшкодування витрат на правову допомогу.

На спростування рішення суду в цій частині обвинуваченим не надано будь - яких доказів .

В апеляційній скарзі обвинувачений виклав своє розуміння розміру адвокатських послуг у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як слідує з апеляційних вимог, обвинувачений ОСОБА_6 заперечує суму стягнутих з нього відшкодувань на правову допомогу, понесену потерпілою.

Поряд з тим, окрім незгоди з встановленою вартістю послуг адвоката та недовірою до вказаних в актах здачі-приймання послуг виконавця сум, апелянтом не наведено жодних доказів, які б дозволяли дійти висновку про те, що розмір стягнутих з нього сум на правову допомогу потерпілій є явно завищеним.

Також обвинуваченим ОСОБА_6 неоспорено такі документи як договори про надання правової допомоги, акти здачі-приймання послуг виконавця тощо.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вартість опрацювання законодавчої бази, детальне ознайомлення з матеріалами справи тощо не може становити 1000 гривень за годину не заслуговують на увагу, оскільки носять оціночний характер та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апелянта щодо сумарної тривалості судових засідань та відсутності квитанцій, які підтверджують понесені потерпілою витрати , до уваги не беруться, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд.

На переконання колегії суддів, витрати на професійну правову допомогу, стягнуті судом першої інстанції з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатам обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.06.2023 року щодо ОСОБА_6 за ст. 128 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4