У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2023 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04.01.2023

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції

в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000002 від 04.01.2023за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Київської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 діючи умисно з корисливих мотивів та за попередньою змовою із завідувачем юридичного сектору Глевахівської селищної ради Київської області ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді виконувача обов`язків начальника відділу архітектури, містобудування та земельних відносин Глевахівської селищної ради, в порушення вищезазначеного законодавства, одержав за пособництва ОСОБА_5 , від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 912 000 гривень, які згідно діючого курсу Національного банку України являються еквівалентом 24 000 доларів США, за видачу містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки з кадастровим номером :01:017:0200.

25.05.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення конфіскації майна оформив своє майно на третіх осіб.

У приватній власності матері ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) перебувають наступн іоб`єкти нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0143, площею 0.0811 га.

У приватній власності батька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) перебувають наступні об`єкти нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером :12:006:0114, площею 0.0946 га; земельна ділянка з кадастровим номером :12:006:0111, площею 0.3176 га; земельна ділянка з кадастровим номером :12:006:0110, площею 0.2402 га; земельна ділянка з кадастровим номером :12:006:0109, площею 0.2422 га; земельна ділянка з кадастровим номером :12:006:0101, площею 0.13 га; земельна ділянка з кадастровим номером :12:006:0031, площею 0.386 га; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:5652, площею 0.0027 га; земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0044, площею 0.1192 га;

З метою конфіскації майна, як виду покарання, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вищевказане майно.

Враховуючи викладене прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання.

Власник майна в судове засідання не викликався, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В своєму клопотанні, як підставу для накладення арешту прокурор вказує: конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, з метою конфіскації майна як виду покарання, може бути арештовано майно лише майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

В той же час власниками вищевказаного нерухомого майна є особи, які не мають відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Пунктом 2 ч. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи від 07.02.2014 р. зазначено:

«Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому таке майно може перебувати, як у згаданих осіб так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна».

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04.01.2023 відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1