Справа № 134/541/22
Провадження №11-кп/801/444/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Савенці Тростянецького району Вінницької області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працює на посаді водія в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Крижопільський сироробний завод», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. (п`ятдесят одна тисяча гривень), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Стягнуто з ОСОБА_11 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 4805,36 грн. (чотири тисячі вісімсот п`ять гривень, 36 копійок) та вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним у тому, що він 29 квітня 2021 року близько 10 год. 24 хв., рухаючись автомобілем марки ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Крижопільський сироробний завод» (), по автодорозі Т-02-02 сполученням Крижопіль - Жабокрич Вінницької області, між с. Жабокрич та смт. Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, поблизу з`їзду до кафе «Ліс» у напрямку до смт. Крижопіль, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху керованого автомобіля, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 11.3 Правил дорожнього руху України: «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічних напрямків мають перевагу», здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де в цей час рухався автомобіль Volkswagen T4, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

В результаті зіткнення, водій автомобіля Volkswagen T4 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження в вигляді перелому дуги лівої виличної кістки зі зміщенням; закритої тупої травми грудної клітки - переломів ІІ-ІІІ-IV ребер зліва; закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки в с/3, які спричинили тривалий, понад три тижні /21 день/ розлад здоров`я і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 від своєї апеляційної скарги відмовилась.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, а саме призначити йому покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Просить звернути увагу на те, що злочин він скоїв ненавмисно, частково відшкодував шкоду потерпілому, повністю визнав вину, щиро розкаявся, керування транспортними засобами є його основною діяльністю та єдиним джерелом доходів для сім`ї, втрата місця роботи призведе до скрутного матеріального становища для родини, оскільки він є її основним утриманцем.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи висновків суду в частині доведеності вини обвинуваченого та призначення йому покарання, просить змінити вирок, у мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, в частині отриманих потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29.04.2021 вказати :

«В результаті зіткнення водій автомобіля VolkswagenT4 ОСОБА_10

отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку середньої важкості, перелому вилично-скроневої дуги зліва зі зміщенням уламків, забитих ран та саден на обличчі, закритих переломів 2,3,4 ребер зліва, закритого багатоуламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, забитої рани на тильній поверхні правої кисті, синців та саден в ділянках грудної клітки та нижніх кінцівках, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості»;

з мотивувальної частини вироку виключити посилання на висновок експерта № 089 від 16.11.2021.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що посилання в мотивувальній частині вироку на висновок експерта №089 від 16.11.2021 як на доказ, яким підтверджуються встановлені судом обставини є незаконним, оскільки під час судового розгляду цей висновок визнано необґрунтованим та призначено повторну судово-медичну експертизу, за результатами якої надано висновок експертів № 44-к від 24.06.2022.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_11 , прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, обґрунтований та базується на досліджених у судовому засіданні доказах, кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України є вірною та учасниками судового розгляду не оспорюється.

У зв`язку із цим вирок у цій частині колегією суддів відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряється.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд, на переконання колегії суддів, дотримався вимог ст. 50,65 КК України.

Зокрема, при його призначенні суд вірно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є необережний нетяжкий злочин, при цьому в стані сп`яніння не перебував, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має постійне місце роботи, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

За таких обставин, призначене ОСОБА_11 покарання у виді штрафу відповідає загальним засадам призначення покарання та роз`ясненням, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині необґрунтованого призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів з ними не погоджується.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені обвинуваченим порушення «Правил дорожнього руху», що призвели до травмування потерпілого, а саме отримання ним тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

На думку апеляційного суду, зазначеним обставинам у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, у цьому конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

За таких обставин, підстав вважати рішення суду першої інстанції про доцільність призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами необґрунтованим, про що обвинувачений порушив питання у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст. 286 КК України призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є обов`язковим.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_10 про невірне посилання суду першої інстанції на висновок експерта № 089 від 16.11.2021 як на доказ, яким підтверджуються обставини ДТП, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу, за даними висновку експерта № 089 від 16 листопада 2021 року у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому дуги лівої виличної кістки зі зміщенням; забійної рани в лівій підщелепній ділянці з переходом в ділянку нижньої щелепи; закритої тупої травми грудної клітки - переломи II-III-IV ребер зліва; забійної рани правої китиці; закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки в с/3. Вказані ушкодження утворилися від дії тупого-твердого предмету (ів) з різною контактуючою поверхнею, що не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень, до яких належать внутрішні частини салону автомобіля. Всі ушкодження, згідно даних описової частини висновку експерта, даних медичних документів, за часом утворення відповідають строку настання, який вказаний в медичних документах та в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи, тобто за умов шляхово-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження у вигляді перелому дуги лівої виличної кістки зі зміщенням, закритої тупої травми грудної клітки - переломи II-III-IV ребер зліва, закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки в с/3 як кожне окремо, так і в сукупності, за своїми ознаками відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Забійна рана в лівій підщелепній ділянці та забійна рана правої китиці за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На підставі ухвали суду першої інстанції від 20.06.2022 було призначено повторну судово-медичну експертизу та згідно висновку експертів № 44-к від 24 червня 2022 року, у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку середньої важкості, перелому вилично-скроневої дуги зі зміщенням уламків, забитих ран та саден на обличчі, закритих переломів 2, 3, 4 ребер зліва, закритого багатоуламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, забитої рани на тильній поверхні правої кисті, синців та саден в ділянках грудної клітки та нижніх кінцівках. При обстеженні 14.07.2022 року у ОСОБА_10 були виявлені рубці на обличчі, в ділянках правого колінного суглобу та правої гомілки, які виникли на місці загоєння забитих та післяопераційних ран. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів). По давності вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути в строк, вказаний в ухвалі - 29 квітня 2021 року.

При цьому повторна комісійна експертиза не спростувала висновок експерта № 089 від 16.11.2021, а конкретизувала отримання потерпілим тілесних ушкоджень, вцілому дві експертизи підтвердили факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, після одержання судом висновку повторної судово-медичної експертизи прокурор не скористався поданим йому частиною другою вказаної норми кримінального процесуального закону правом змінити обвинувачення.

Отже, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 є необгрунтованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Керуючись ст.ст. 403, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 закрити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4