УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року

м. Київ

справа № 149/2309/22

провадження № 51-3552ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000258 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 186 КК, із застосуванням ст. 69 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК зі встановленням іспитового строку 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Як встановив суд у вироку, 06 серпня 2022 року приблизно о 11:15, в період воєнного стану, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщені продуктового магазину ФОП « ОСОБА_6 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , умисно з корисливих мотивів відкрито викрав, помістивши замовлені у продавця магазину ОСОБА_7 пляшку горілки «GREENDAY AIR», вартістю 173,40 грн, та пачку сигарет торгової марки «STRONG», вартістю 48,13 грн, до полімерного пакету і, не розрахувавшись за товар, втік з приміщення магазину, не зважаючи на зауваження продавця припинити протиправні дії та залишитися на місці, чим спричинив потерпілій ФОП « ОСОБА_6 » майнову шкоду на загальну суму 221 грн 53 коп.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 07 березня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 змінив, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06 до 08 серпня 2022 року, а в решті вирок залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, вказує, що апеляційний суд в ухвалі не навів належних мотивів, якими цей суд керувався, спростовуючи доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Крім того, прокурор стверджує про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки сторона обвинувачення не оскаржує законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині.

Стосовно тверджень прокурора про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування ухвали апеляційного суду, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону, зокрема врахував: наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування спричиненої шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання; посередню характеристику за місцем проживання; позицію потерпілої, яка просила суворо не карати засудженого; висновки органу пробації, наведені в досудовій доповіді, відповідно до яких ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінено як середні, а виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Не залишились поза увагою суду і ті обставини, що засуджений працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Врахувавши зазначені вище обставини, Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК, а також про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням положень статей 75, 76 КК, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненням ним нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій заявив вимогу про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вінницький апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав, що призначене засудженому покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та слугувати підставою для скасування вироку суду.

Аргументуючи рішення у цій частині, суд апеляційної інстанції зауважив, що зі змісту вироку вбачається, що суд під час призначення покарання ОСОБА_5 в повній мірі дотримався положень закону, врахував тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих. Також суд звернув увагу й на ті обставини, що вчинений засудженим злочин не пов`язаний із застосуванням насильства та не призвів до настання непоправних наслідків.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що визнані судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання були встановлені й на досудовому розслідуванні та зазначені в обвинувальному акті.

Наведені в ухвалі апеляційного суду висновки про правильність застосування районним судом до засудженого положень ст. 69 КК та ст. 75 КК є належним чином умотивованими і не суперечать законодавчим приписам та принципам, закладеним у нормах кримінального закону, щодо мети покарання.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Зазначені вище обставини, на думку колегії Верховного Суду, переконливо свідчать, що суд апеляційної інстанцій, всупереч доводам прокурора, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_5 (який раніше не судимий) покарання у виді позбавлення волі з застосуванням положень ст. 69 КК на строк 5 років, зі звільненням від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, що свідчили б про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного місцевим судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3