"29" червня 2023 р. Єдиний унікальний № 371/139/22
Номер провадження № 1-кп/371/77/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/139/22

Провадження № 1-кп/371/73/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в врежимі відоконференції кримінальне провадження № 0000358, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Рубань Немирівського району Вінницької області, має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю один рік,

за ст. 289 ч. 2 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Встановлені обставини кримінального правопорушення

За встановленими обставинами кримінального правопорушення, 03 грудня 2021 року, у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_4 спільно з іншою особою, яка має статус обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні, перебуваючи в гостях у їх спільного знайомого за адресою: АДРЕСА_1 , розпивали алкогольні напої.

03 грудня 2021 року, близько 20 години 15 хвилин, під час відпочинку та розпиття алкогольних напоїв, неповнолітній ОСОБА_4 та інший співучасник кримінального правопорушення вирішили поїхати до міста Ржищів Обухівського району Київської області.

Не маючи власного транспортного засобу для поїздки до міста Ржищів Обухівського району Київської області, у ОСОБА_4 виник корисливий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Не маючи навичок керування автомобілями та посвідчення водія на право керування транспортними засобами, ОСОБА_4 запропонував співучаснику незаконно заволодіти автомобілем марки «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , на що останній погодився.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне, протиправне, таємне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 у виді автомобіля марки «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та його співучасник, діючи умисно, за передньою змовою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибули до домоволодіння під номером АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

ОСОБА_4 переліз через паркан вказаного домоволодіння та підійшов до гаражного приміщення, в якому знаходився вказаний транспортний засіб, а співучасник в цей час чекав його за територією подвір`я, спостерігаючи за навколишньою обстановкою. ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, через незачинені двері, потрапив всередину приміщення гаража.

Перебуваючи в приміщенні гаража, ОСОБА_4 відчинив водійські дверцята автомобіля марки «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під водійським сидінням знайшов ключ від замка запалювання, за допомогою якого завів двигун вказаного транспортного засобу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння автомобілем, ОСОБА_4 покликав до приміщення гаража свого співучасника, після чого той зайшов до вказаного приміщення.

03 грудня 2021 року, близько 20 години 30 хвилин, співучасник, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність свого діяння, не маючи права та дозволу власника на керування транспортним засобом, таємно від власника та сторонніх осіб, сів на водійське сидіння автомобіля марки «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_4 на переднє пасажирське сидіння, і разом вони виїхали з гаражного приміщення та направилися до міста Ржищів Обухівського району Київської області, отримавши таким чином можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому, довівши свій злочинний умисел до кінця.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 , спільно з іншою особою, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, завдали потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 109 522,55 грн (сто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять дві гривні) 55 копійок.

Позиції учасників судового провадження

Фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 , не заперечив, визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, на підтвердження встановлених в ході досудового розслідування обставин обвинувачений надав показання.

Прокурор відмовився від проголошення вступної промови, не заперечив встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 також не заперечили встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заперечень проти встановлених досудовим розслідуванням обставин суду не повідомив, звернувся до суду із заявою про розгляд кримінального провадження без його участі.

Згідно з приписами статті 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що з`ясувати всі обставини кримінального провадження під час судового розгляду можливо за відсутності потерпілого, тому, керуючись правилами ст. 325 КПК України, дійшов висновку про проведення судового розгляду без потерпілого.

Повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації своїх дій, усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, стали передумовами здійснення розгляду провадження в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України.

Роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, з`ясувавши їх думку про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, та здійснив судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ст. 349 ч. 3 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Суд з`ясував правильне розуміння учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляційному порядку.

З показань обвинуваченого ОСОБА_4 слідує наступне.

03 грудня 2021 року, у вечірній час, він зі знайомим перебували в гостях, де вживали спиртні напої, йому домішали горілки у шампанське, тому він сп`янів. Під час спілкування вирішили поїхати до міста Ржищів Обухівського району Київської області. Транспортного засобу у них не було. Знайомий сказав, що знайдемо таксі. У нього виник намір взяти автомобіль марки «ЗАЗ TF69YO» у тітки, викрадати його не мав наміру. Вони пішли до будинку під номером АДРЕСА_1 , він зайшов на подвір`я будинку, підійшов до гаражного приміщення, в якому знаходився транспортний засіб, відкрив двері і зайшов до приміщення гаража. В цей час знайомий чекав його за територією подвір`я.

Перебуваючи в приміщенні гаража, він підійшов до автомобіля, відчинив водійські дверцята, під водійським сидінням знайшов ключ від замка запалювання та покликав до себе іншого учасника кримінального правопорушення, бо не вмів керувати автомобілем.

Знайомий сів на водійське сидіння автомобіля, а він - на переднє пасажирське сидіння, і разом вони поїхали до міста Ржищів Обухівського району Київської області. Вони доїхали до села Пріцьки та повернулися назад. Автомобіль поставили на місце, проте трішки пошкодили. Спричинену шкоду він відшкодував. У вчиненому щиро кається, повністю усвідомлює протиправність вчиненого, просить суворо не карати.

Кваліфікація дій обвинуваченого

Допит обвинуваченого здійснено відповідно до правил ст. 351 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, тому суд вважає викладені фактичні обставини кримінального правопорушення достовірними.

З показань обвинуваченого суд дійшов висновку про визнання ним всіх обставин, які встановлені досудовим розслідуванням, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України.

З огляду на наведене, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження.

Діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, це діяння полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним ОСОБА_7 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення гаража домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_1 , та містить склад злочину, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України.

Обвинувачений є винними у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене.

Мотиви призначення покарання

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст.ст. 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинувачених, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст.ст. 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинувачених примусових засобів виховного чи медичного характеру, та обставин, які свідчать про те, що обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 проживає в батодітній родині, в будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , умови проживання є задовільними, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується як такий, скарг на поведінку якого не надходило, компрометуючі матеріли відсутні.

За місцем навчання, яке обвинувачений закінчив у червні 2023 року, він характеризується як такий, що має низький рівень засвоєння навчальної програми, не виявляє ніякого бажання до навчання, має уповільнене сприйняття і осмислення нового матеріалу. Неорганізований, недисциплінований, упертий. До критичних зауважень та порад ставиться неуважно, але намагається виправляти деякі недоліки. Підтримує дружні стосунки з небагатьма учнями.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними довідки про реєстрація місця проживання особи № 02-49/291, виданої Миронівською міською радою 08 грудня 2021 року, акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 08 грудня 2021 року, характеристики з місця проживання, виданої Миронівською міською радою № 02-50/14 від 08 грудня 2021 року, характеристики ДНЗ «Ржищівський професійний ліцей», довідок Комунального некомерційного підприємства Миронівської районної ради «Миронівська опорна Багатопрофільна лікарня» від 08 грудня 2021 2022 року, вимоги УІП ГУ НП в Київській області № 5780/109/1602/02-21від 06 грудня 2021 року, вироку Миронівського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року.

Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до досудової доповіді Обухівського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області від 24 жовтня 2022 року, органом пробації ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінено як середній.

З огляду на інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, характер правопорушення, рівень ризику повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови виконання рекомендацій, наданих уповноваженим органом з питань пробації.

Органом пробації щодо неповнолітнього обвинуваченого рекомендовано проводити роботу, спрямовану на розвиток навичок оцінки ситуації та прогнозування наслідків своїх дій, опору негативному впливу оточення, сприяння у підвищенні мотивації до навчання, для чого у громаді наявні ресурси, зокрема, робота може проводитися фахівцями центру соціальних служб за місцем проживання. Якщо суд прийме рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покладання на ОСОБА_4 додаткового обов`язку виконувати заходи передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого, його мати ОСОБА_5 , пояснила у судовому засіданні, що син в повній мірі усвідомив наслідки вчиненого протиправного діяння.

Судом встановлено, що обвинувачений міг повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, мав дорослого співучасника кримінального правопорушення.

За приписами ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом обвинувального акта, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого за скоєне, є щире каяття та усунення заподіяної шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та усунення заподіяної шкоди обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне.

Обвинувачений визнав свою провину у вчиненні правопорушення, правдиво повідомив про обставини, що мали місце, його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, повернув транспортний засіб потерпілому, відшкодував збитки, спричинені його незначним пошкодженням.

За змістом обвинувального акту, обставинами, передбаченими ч. 1 ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, які підлягають врахуванню при призначенні покарання, є вчинення вказаного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що перебував у стані алкогольного сп`яніння при вчиненні вказаних правопорушень.

Доказів вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку суду не надано.

Тому суд, на підставі ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, визнає лише вчинення вказаного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому необхідно призначити у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений статтею, за якою обвинувачується неповнолітній. Таке покарання суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року за кримінальне правопорушення, вчинене 10 серпня 2022 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 185 ч. 4 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_4 , вчинено до постановлення вказаного вироку.

Якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, на підставі і в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інше кримінальне правопорушення, за яке вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Суд доходить такого висновку на підставі тих відомостей, які оцінює на момент ухвалення вироку, зокрема, відомостей про вчинений особою злочин (злочини). Разом із тим, вчинення особою не одного, а двох і більше злочинів, може мати визначальний вплив на зміст висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, вид і розмір призначеного покарання.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.

При цьому слід виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинання іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК України правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК України, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

При призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку (в межах визначених ст. 75 КК України), з урахуванням кількості вчинених злочинів, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що помякшують та обтяжують покарання, тощо.

Таку позицію висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 199/1496/17 від 23 вересня 2019 року.

Згідно правил ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В порядку, визначеному ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами частини 1 вказаної статті, покарання обвинуваченому необхідно призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні покарання за злочин, про який стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання, від відбування якого ОСОБА_4 звільнено згідно з положеннями ст.ст. 75, 104 КК України, суд має вирішити питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком з урахуванням усіх вчинених злочинів.

Встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. З урахуванням особи винного, який є неповнолітнім та проживає у багатодітній родині, такі обставини в сукупності утворюють підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та доцільність застосування щодо нього випробування, відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України.

При встановленні тривалості іспитового строку (в межах, визначених ст. 104 КК України) суд враховує кількість вчинених злочинів, форму вини та мету, якими керувався винуватий, характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, та вважає, що вказаний строк має бути максимальним.

На підставі ст. 76 КК України, на обвинуваченого необхідно покласти обов`язки для контролю за його поведінкою в період іспитового строку.

Звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням можливе лише в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, з покладанням на нього відповідних обовязків, з урахуванням рекомендацій органу пробації.

Мотиви суду щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження

Відповідно до п.п. 12-14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Питання про розподіл процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Згідно правил вказаної статті, 1/2 частина вартості проведених у кримінальному провадженні судових експертиз, що документально підтверджена довідкою про процесуальні витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні від 10 грудня 2021 року та звітом про фактичні затрати на проведення експертизи № 5027 від 27 грудня 2021 року підлягають відшкодуванню обвинуваченим.

Решта витрат на проведення експертних досліджень підлягають стягненню з іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального првопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, враховуючи покарання, призначене засудженому ОСОБА_4 вироком Миронівського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року за ст. 185 ч. 4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обовязки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 2223 (дві тисячі двісті двадцять три) гривні 63 копійки.

Речовий доказ : транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ TF69YO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 , після набрання вироком чинності вважати повернутим за належністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1