У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року

м. Київ

справа №148/329/23

провадження № 51-3635ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня

2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4

ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі - КК України), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано попереднє ув`язнення з 03.02.2023 у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року - без зміни.

Як установлено судами, у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (з подальшим продовженням), 03 лютого 2023 року близько 15:00 ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні ТРК «Європейський», за адресою: вул. Миколи Леонтовича, 55Б, м. Тульчин Вінницька область, а саме, біля магазину № 108 даного торгового центру, на манекені помітив нову чоловічу куртку чорного кольору торгової марки «Armani Exchange», належну ОСОБА_6 , де відразу в ОСОБА_5 виник раптовий умисел на крадіжку вказаного майна.

У подальшому, ОСОБА_5 ,реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки чужого майна, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, таємно, з корисливих мотивів, умисно, шляхом вільного доступу, викрав, знявши із манекену, який знаходився у вищевказаному місці, чоловічу куртку чорного кольору торгової марки «Armani Exchange», належну ОСОБА_6 вартістю 2982, 35 грн.

Після вчинених дій ОСОБА_5 залишив місце кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, одягнувши викрадену куртку на себе, попрямував у напрямку місцевого парку, розташованого біля

вул. Пушкіна, м. Тульчин Вінницької області, чим спричинив потерпілому

ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 2982, 35 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати оскаржувані судові рішенняі призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суди мали усі підстави для застосування ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_5 щиро розкаявся, вину визнав повністю, сприяв у розкритті злочину, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, хворіє на психічні розлади, перебуває на замісній підтримуючій терапії, має наслідки обмороження ніг, потерпіла сторона не має претензій, бо засуджений добровільно віддав викрадену куртку працівникам поліції, викрав куртку з ціллю зігрітись.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі захисником не оскаржуються.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи у касаційній скарзі захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, наслідки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу засудженого, який у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: розлад психіки і поведінки внаслідок вживання кількох речовин, синдром залежності II ступеня, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 59 від 09.02.2023, ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, виявляє ознаки наркоманії, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, востаннє 25.01.2021 Немирівським районним судом Вінницької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений 16.07.2021 по відбуттю строку покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, визнано: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано: вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції призначив покарання в межах, наближених до мінімальних, встановлених у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення засудженого, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.

Підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України суди не знайшли, оскільки ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення зокрема умисного корисливого тяжкого злочину, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин - крадіжку в умовах воєнного стану.

У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , під час розгляду якої суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника.

Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Інших доводів, які б свідчили про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що були б підставами для скасування судових рішень, захисником у касаційній скарзі не наведено.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від

28 березня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 23 травня

2023 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3