Справа № 521/9023/23
Номер провадження:1-кс/521/3196/23
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

31 серпня 2023 року

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , здійснив судовий контроль в межах кримінального провадження № 0000242 від 02.04.2023 року, за дотриманням прав свобод та інтересів підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ананьїв Ананьївського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого касиром в супермаркеті «Надія», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , слідчий ОСОБА_5 , з боку захисту: підозрюваний ОСОБА_3 , захисник - адвокат ОСОБА_6

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Слідчим суддею проводився розгляд клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 .

Клопотання розглядалось за ініціативою слідчого.

2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.04.2023 року приблизно о 00 годині 02 хвилини, ОСОБА_3 знаходячись біля магазину «Харчі», розташованого за адресою м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 36, вступив у конфлікт із ОСОБА_7 . Під час конфлікту, ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, із значною силою штовхнув ОСОБА_7 у обличчя. Після чого ще декілька разів вдарив потерпілого ОСОБА_7 у обличчя. Від вказаних ударів потерпілий ОСОБА_7 не втримав рівновагу та впав задньою частиною на асфальтове покриття. Коли потерпілий знаходився на асфальті, ОСОБА_3 ще наніс декілька ударів руками по обличчю потерпілого.

В результаті таких дій, потерпілому ОСОБА_7 спричинення наступні тілесні ушкодженняу вигляді закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку важкого ступеню, гострої субдуральної гематоми справа, лінійного скелету черепу.

В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Потерпілого через деякий час було доставлено до КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. М?ясоїдівська, 32, де йому було надано невідкладну кваліфіковану медичну допомогу, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23 годині 17 хвилин від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 помер у реанімаційному відділенні зазначеної лікарні.

За даним фактом СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2023 року внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за № 0000242.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані зач. 2 ст. 121 КК. 01.06.2023 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Ризики на які посилається слідчий, як на мету і підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на свідків.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

Прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки вважав мету і підстави продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на продовження строку найбільш суворого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_3 .

Захисник-адвокат в судовому засіданні просив слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід підозрюваному на більш м`який.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

4.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався слідчий суддя.

Питання яке було поставлено перед слідчим суддею полягає в тому, чи існують підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 та чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого?

Надані слідчому судді докази об`єктивно свідчать про те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним ОСОБА_3 кримінального правопорушення у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний під час судового засідання, ОСОБА_3 повідомив, що визнає свою вину повністю. Розумів наслідки своїх дій та стверджував, що не бажав їх настання. Виглядав пригніченим та приголомшеним.

Докази зібрані під час досудового розслідування, які вивчені слідчим суддею надають можливість пересвідчитись у достовірності припущень слідчого на вказаній стадії кримінального процесу. Жодної упередженості або поспішності у висновках слідчого про підозру по відношенню до ОСОБА_3 слідчий суддя не вбачає.

Зібрані докази у своїй сукупності надають право стверджувати на вказаній стадії кримінального процесу про вчинення такого правопорушення саме підозрюваним.

Слідчим під час досудового розслідування виконано значну кількість слідчих дій: огляд місця події, допит свідків, проведення експертиз, слідчих експериментів інших слідчих та процесуальних дій. Загалом досудове розслідування триває вже протягом 5 (п`яти) місяців. Закінчити розслідування не надається можливим, оскільки необхідно отримати висновок комісійної судово-медичної експертизи, яка може впливати на кваліфікацію дій особи в подальшому.

Існування необхідності у зборі доказів не свідчить про існування підстав, або ризиків для тримання особи під вартою. Так іноді існують обставини, які вимагають більш ґрунтовних заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі тримання особи під вартою задля збереження доказів. Однак очевидно, що це стосується провадження де злочини вчинені в умовах крайньої неочевидності або пов`язані із такими порушеннями суспільних відносин, де особа так чи інакше може знищити, сховати або спотворити такі докази.

У даному провадженні таких відомостей слідчому судді не надано. Так обставини події показують, що конфлікт який відбувся між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_7 мав свою випадковість. Спілкування між ними на своєму початку мало звичайну розмову, після чого на ґрунті обставин війни і національних цінностей (зі слів підозрюваного) відбулась бійка, яка закінчилась нанесенням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Наслідками спричинення зазначених тілесних ушкоджень стала смерть потерпілого через 25 днів.

Є встановленим та очевидним, що слідчим зібрані всі необхідні та можливі докази у вказаному провадженні. Ним зафіксоване місце правопорушення, відібрані зразки для експертних досліджень, встановлені та допитані очевидці події, проведений слідчий експеримент. Призначені та проведені всі судові експертизи, окрім комісійної судово-медичної експертизи, яка затягнулась у своєму виконанні на тривалий час.

Обвинувачений визнає фактичні обставини, він підтверджує, що випадково зустрів потерпілого, спілкувався з ним, потім вступив у конфлікт, який переріс у бійку, під час якої він наніс йому тілесні ушкодження.

Така позиція обвинуваченого показує його наміри, щодо подальшого судового розгляду вказаного кримінального провадження. При викладених фактах, не існує думки про можливість перешкоджання кримінальному провадженню шляхом впливу на свідків, оскільки підозрюваний не оспорює фактичних обставин своєї підозри. Той факт, що він не бажав відповідних наслідків, не впливає на зміст існуючих доказів і може бути оцінено судом за власним переконанням. Однак незмінним залишається ситуація, при якій не існує намірів у ОСОБА_3 на зміну існуючої доказової інформації в показах очевидців такої події.

Більше того, для таких доводів необхідні розумні припущення, щонайменше інформація, яка б свідчила про такі підозри з боку сторони обвинувачення. Наприклад свідки повідомляють про факти впливу усного або письмового, шляхом шантажу, підкупу або погроз на них з боку підозрюваного або його близьких осіб. Такої інформації прокурором не надано.

Залишається питання переховування ОСОБА_3 від правосуддя.

За загальним твердженням сторони обвинувачення, сама по собі тяжкість вчиненого правопорушення є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки малодушність підозрюваного може призвести до втечі особи і переховування від правосуддя. Окрім того, дуже часто люди (в тому числі юристи) плутають захід забезпечення кримінального провадження з покаранням, що призначається судом за вироком. Очевидно люди бажають на виявлене зло відреагувати миттєво, що і має свій прояв у найсуворішому запобіжному заході. Однак запобіжний захід не є формою покарання, а є лише заходом забезпечення кримінального провадження, який має на меті єдину мету - явки особи, яка підозрюється (обвинувачується) у вчиненні правопорушення до суду в майбутньому. Інші цілі і завдання, або бажання не можуть бути вкладені у запобіжний захід.

Кожні фактичні обставини події правопорушення є індивідуальними, як за місцем і часом вчинення події так і за безпосередніми діями особи, яка підозрюється у їх вчиненні. Окрім того, особистість особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення має власні індивідуальні ознаки, які відповідно до ст. 178 КПК так само індивідуально впливають на вирішення питання щодо запобіжного заходу.

Особистість підозрюваного свідчить про наступне. Підозрюваний знаходиться у віці 19 років. Народився в Одеській області, м. Ананьєв. Є громадянином України. Не одружений. Має середню - спеціальну освіту. Працює касиром в супермаркеті. Бажає в майбутньому працювати за спеціальністю - бухгалтером. Постійно проживає з батьками (матір`ю і вітчимом) в м. Одесі за адресою АДРЕСА_1 . Зареєстрований в АДРЕСА_2 . Раніше не судимий. Відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності прокурором також не надано. Паспорту для виїзду за кордон не має. Жодного разу не виїздив за кордон. Все життя прожив в м. Ананьїв Одеської області та в м. Одесі. Серед іншого з батьком, який працює водієм «далекобійником» коли був менший за віком, проїздом бачив м. Київ та м. Полтаву.

Тобто обставини особистості які встановлені показують, що ОСОБА_3 має стійкі соціальні зв`язки в Одеській області. Тільки отримав середню спеціальність і бажає працювати. У складні для нього часи йому допомагають батьки; мати присутня у залі засідання, підтримуючи сина. Такі обставини у сукупності з поясненнями ОСОБА_3 показують, що він за розвитком своїм ще дитина, яка сприймає світ без дорослого викривлення, з нерозумним сарказмом або штучними емоціями. Він вважає, що світ ще не такий злий, як здається на перший погляд. Тому і відповіді його більше схожі на доводи підлітка, який випадково спотикнувся але ще все можливо виправити.

За обставини провадження відомо також, що батьки підозрюваного відшкодували завдану шкоду потерпілій, матері загиблого. Відповідно у провадженні відсутній позов від потерпілої до обвинуваченого. Зі слів слідчого мати загиблого не має жодних претензій до підозрюваного, ані матеріального, ані морального характеру.

Даючи оцінку доводу прокурора про переховування, необхідно виходити з відомостей, які повідомлені слідчому судді як обставини, що можуть свідчити про таку поведінку. Однак таких відомостей слідчому судді не надано. Жодних даних, обставин, або розумних припущень, які б надавали ґрунт для таких міркувань стороною обвинувачення не представлено.

Фактично така позиція зводиться до звичайної людської недовіри підозрюваному ОСОБА_3 і його словам про не переховування. Дійсно коли ми кажемо про твердження щодо переховування, дуже складно казати про докази такої правової позиції. Разом з тим, чому ми відмовляємось довіряти словам підозрюваного? Чому ми приймаємо за належне, що підозрюваний вводить в обману суддю і прокурора, та не зважаємо на його заяви про дотримання обов`язків які на нього будуть покладені ухвалою слідчого судді у випадку більш м`якого запобіжного заходу?

Можливо відповідь в нас самих. Все залежить від нашої освіти, знань, досвіду як життєвого так і юридичного, а також головне від здатності розмірковувати над явищами і речами, які відбуваються навколо нас. Відомий вислів що «нація не може вижити, якщо ніхто не вірить жодному зі своїх лідерів», можливо перефразувати - «нація не може вижити, якщо люди не довіряють один одному і тим більше коли люди не довіряють правосуддю, а правосуддя людям». Думаю, що саме у цьому випадку існує можливість для довіри підозрюваному в тому, що він здатний виконувати обов`язки підозрюваного керуючись лише власним сумлінням.

Запобіжний захід дуже тісно пов`язаний з видатною презумпцією, яка стала частиною національних принципів права, а саме презумпцією невинуватості. Щоб зрозуміти цінність такого правового положення, можливо в тому числі звернутись до компаративістики. На прикладі КПК Ліхтенштейн, можливо побачити, що в ньому презумпція невинуватості зустрічається лише один раз в ч. 3 § 133 в якій зазначено: «..при виконанні взяття під варту необхідно, перш за все, взяти до уваги те, що у відношенні обвинувачених діє презумпція невинуватості»1. Такий юридичний підхід показує важливість думки про невинуватість особи під час розслідування провадження, оскільки це впливає і на запобіжний захід. Саме на цій стадії процесу, під час вирішення питання про запобіжний захід, суд повинен зважати на те, що людина вважається невинною, допоки її вину не буде доведено у встановленому порядку. Це майже підготовка всього процесу до ухвалення певного остаточного судового рішення у провадженні. І не є таємницею, що багато в чому на майбутні остаточні судові рішення впливає запобіжний захід, який обраний особі на стадії досудового розслідування.

Презумпція невинуватості у КПК Швейцарії закріплена в ст. 10, яка знаходиться у Розділі 2 «Основні положення кримінально-процесуального права». Відповідно до вказаної норми: «Кожна особа до набрання законної сили вироком вважається невинуватою». Частина 1 статті 212 КПК Швейцарії2, як загальне правило зазначає, що обвинувачений залишається на волі, під час досудового провадження та судового розгляду. Заходи процесуального примусу можуть бути застосовані до особи, однак вони скасовуються: а)як тільки відпали передумови для їх призначення; b)сплив строк, визначений законом або судом; с)альтернативні заходи процесуального примусу ведуть до тієї ж мети. В такій конструкції можливо побачити, що за звичай особа до ухвалення вироку знаходиться на волі. А якщо і можливо до неї застосувати запобіжний захід він обов`язково скасовується (серед іншого), якщо альтернативні заходи процесуального примусу ведуть до тієї ж мети.

Презумпція невинуватості таким чином, яка має вираз і в КПК України (ст. 17 КПК) відіграє значну роль не тільки як гарантія захисту прав особи, що підозрюється у вчиненні правопорушення, але й як процесуальне положення, що впливає на оцінку доказів ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню. Якщо ставлення держави до підозрюваної особи, повинно бути ставленням як до особи, яка невинувата у вчиненні кримінального правопорушення, це вимагає від нас більш критичного відношення до доводів сторони обвинувачення, оскільки вони завжди зацікавлені в певному перебільшені значення фактів і обставин, які стають предметом судового розгляду.

Даючи оцінку доводам прокурора, слід зважати на пояснення ОСОБА_3 , який повідомив, що головний свідок є його товариш ОСОБА_8 (24 роки), з яким він з часу подій не спілкувався. Він розуміє, що будь-який вплив на свідка тільки зашкодить йому самому, а тому він не має намірів будь-яким чином впливати на свідка. Щодо переховування, ОСОБА_3 показав, що йому немає куди тікати та таким чином він зрадить своїх батьків, які вірять в нього і допомагають йому в ці скрутні хвилини його життя. Окрім того, його захистом вже проведено значну роботу для того, щоб в нього була правильна юридична кваліфікація дій, що для нього є важливою гарантією правильного правосуддя.

Захистом також приводився як аргумент висновок судово-медичної експертизи за фактом смерті Хлабистіна Г.С. , який в кінцевому результаті може впливати на кваліфікацію дій підозрюваного. Натомість слідчий суддя на даному етапі оцінює лише ті відомості які встановлені достеменно. Призначена комісійна судово-медична експертиза, яка знаходиться у стані виконання, може зруйнувати надії сторони захисту на іншу менш тяжку кваліфікацію.

У будь-якому випадку, така експертиза не може впливати на існування ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Як вже неодноразово зазначалось, в інших аналогічних судових провадженнях, правовий характер примусових заходів визначається їхньою метою. Якщо для таких заходів, метою є не ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від правосуддя, то для збереження їх правового характеру необхідно стежити, щоб до цієї мети не долучалися інші, які не мають спільних із зазначеною метою правових засад, як наприклад: злість на злочинця, особисті рахунки, бажання збільшити кару примусовими заходами та інш.

Допит підозрюваного під час розгляду клопотання об`єктивно показує, що ОСОБА_3 можливо довіряти і останній здатний виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, без надмірного втручання у його права і свободи. Підстав ставити його покази та щирість тверджень про відсутність намірів на переховування не має. Не викликають зайвих недовірливих відчуттів і його пояснення щодо не бажання будь-яким чином впливати на свідка у кримінальному провадженні. Загалом поведінка, образ дій, тон і тембр висловлювань ОСОБА_3 показує, що він ще звичайна молода людина, яка грубо помилилась в оцінці життєвої обстановки та своїми діями вчинила непоправне зло іншій людині. Наслідками таких дій є і руйнація власного життя.

Викладені відомості про особистість ОСОБА_3 не дають підстав для думки про можливість перешкоджання кримінальному провадженню, шляхом уникнення кримінальної відповідальності у бідь-якій формі.

Гарантією такої розумної поведінки може бути домашній арешт із покладеними на особу певних обов`язків. Саме про такі гарантії у своїх рішеннях зазначає Європейський суд з прав людини. «Можливість того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, не є достатнім виправданням тримання під вартою, якщо можна отримати гарантії його явки до суду»3. «Повинна бути сукупність обставин, які дають підстави переконатися, що негативні підстави втечі будуть уявлятися затриманому меншим злом, аніж тримання під вартою»4.

Сукупність обставин особистості та життя підозрюваного свідчить про можливість більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який буде у формі запобіжного заходу - домашнього арешту.

Окремо слідчий суддя враховує поведінку підозрюваного до затримання. Так ОСОБА_3 під час досудового розслідування з 02.04.2023 року по 29.04.2023 року знаходився під домашнім арештом. Зі слів слідчого, на першу вимогу до органу досудового розслідування він з`являвся, обов`язки передбачені ухвалою слідчого судді та законом не порушував. Майже через місяць, апеляційний суд скасував таке рішення і обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Не даючи оцінку такому судовому рішенню, необхідно зазначити, що станом на сьогодення можливо стверджувати про відсутність жодних ризиків, які б могли вплинути на перешкоджання кримінальному провадженню. Можливо рішення апеляційного суду було поспішним, без врахування всіх викладених вище обставин у кримінальному провадженню. У будь-якому випадку, хто думає інакше нехай сам переконається в такий порядку речей, коли побачить підозрюваного та перевірить його знання і здатність до мислення в діалектичній розмові.

Таким чином, слідчий суддя відповідаючи на питання що поставлено вище в ухвалі зазначає, що у даному провадженні відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 та відповідно потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи про які йдеться у клопотання слідчого.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 132, 178, 183, 194, 196 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки слідчого судді.

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_3 - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 - у певний період доби, а саме з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин.

Звільнити ОСОБА_3 з під варти у залі суду.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 обов`язки строком на 30 (тридцять) днів, в межах строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за викликом.

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає /м. Одеса/, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників відділу поліції ГУНП в Одеській області за місцем мешкання.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 30 (тридцять) днів, в межах строку досудового розслідування і обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 31.08.2023 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 30.09.2023 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання

Слідчий суддя: ОСОБА_1

1 Кримінальний процес зарубіжних країн, Т. 3, Кримінальне судочинство Ліхтенштейн, переклад Трефилов О.А. , М. Видавництво «НИПКЦ Восход-А», 2020 р., А. 100.

2 КПК Швейцарії, переклад Трефилов О.А. , видавництво «НИПКЦ Восход-А» 2011 р., ст. ст. 10, 212, А. 17, 106.

3 Рішення ЄСПЛ у справі «Вемхофф проти Німеччини» від 27.06.1968 року, п. 15.

4 Рішення ЄСПЛ у справі «Стогмюллер проти Австрії» від 10.11.1969 року, п. 44.