Справа № 308/3436/16-к
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/479/20 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м.Владивосток, Приморського краю, Росія, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, що має на утриманні неповнолітню дитину, не судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років;

- за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 03 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Судовий збір у розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн, сплачений згідно з квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» за № 0.0.566621077.1 від 13.06.2016 на р/р НОМЕР_1 , МФО 812016, - повернуто ОСОБА_10 .

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень за таких обставин.

-2-

14.11.2015 приблизно 04 год 15 хв ОСОБА_6 , знаходячись на перехресті вул. І. Франка - Дроболюбова та Гленца в м. Ужгороді, поряд із розважальним закладом «Максимус», за попередньою змовою та діючи у групі з невстановленою особою чоловічої статті, безпричинно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, напали на відпочиваючих осіб біля розважального закладу «Максимус», демонстративно, з використанням спеціально пристосованих або заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень предметів, вчинили хуліганські дії, в результаті яких заподіяли ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, 14.11.2015 приблизно 04 год 20 хв ОСОБА_6 , знаходячись на перехресті вулиць І. Франка - Дроболюбова та Гленца в м. Ужгороді, поряд із розважальним закладом «Максимус», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, нехтуючи загально прийнятими нормами поведінки, знаходячись повернутим обличчям до потерпілого ОСОБА_10 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, предметом схожим на бейсбольну биту, із застосуванням сили наніс один удар в область голови з лівої сторони, внаслідок чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду від 23.10.2019 в частині призначення ОСОБА_6 покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років; за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, та із застосуванням ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років, у решті вирок залишити без змін. Вказує на те, що вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню через невідповідність призначеного обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України покарання тяжкості вчиненого злочину, а також неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу також призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Суд першої інстанції, дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, оскільки останній визнаний винним у вчиненні двох злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких. Звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд не навів у вироку жодних підстав, які б давали можливість такого звільнення та не в повній мірі врахував те, що обвинувачений вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, вчинив тяжкі умисні злочини.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 405 КПК України апеляційна скарга розглядається у відсутності потерпілого, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття. Участь потерпілого відповідно до вимог цього Кодексу не є обов`яковою, а учасники судового розгляду не заперечували про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

-3-

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 України, відповідно, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих або заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що, ураховуючи завдання статті, її можна застосовувати не лише щодо призначення судом першої інстанції покарання, а й у випадках необґрунтованого звільнення від нього.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який є молодими за віком, має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України більш суворого покарання.

-4-

Однак, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при звільненні обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, судом не враховано, що обвинувачений вину вчиненому не визнав, не розкаявся у вчиненому, вчинив два кримінальних правопорушення, які згідно вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання, суд належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання, і дають підстави для застосування ст. 75 КК України, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання - вчинення злочину вперше, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Отже, висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому вирок у частині призначення обвинуваченому покарання зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України підлягає скасуванню.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 цього Кодексу відносяться до категорії тяжких злочинів, невизнання вини, відсутність з боку обвинуваченого щирого каяття, а також кількість епізодів злочинної діяльності, характер вчинення злочинних дій, обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченого, який є молодими за віком, має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 , є суспільно небезпечною особою і його виправлення повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, без застосування вимог ст. 75 КК України.

Законних підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому реального покарання, без застосування положень ст. 75 КК України.

-5-

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004, згідно якого «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Враховуючи молодий вік обвинуваченого, відсутність судимості, наявність малолітнього утриманця, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, що передбачене санкціями ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, в межах наближених до мінімального розміру покарання.

Доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого розміру покарання, зокрема, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років, колегія суддів відхиляє, оскільки жодних обґрунтувань з цього приводу апеляційна скарга прокурора не містять.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції від 22.10.2019 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначення покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2019 щодо ОСОБА_11 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років; за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_12 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2019 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді