Справа № 307/3755/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/235/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.03.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 (п`ять) років;

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 (п`ять) років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 07.08.2022.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, але не довше ніж на шістдесят діб, тобто до 08.05.2023.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 500000 (п`ятсот тисяч) грн у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 судові витрати в сумі 8000 (вісім тисяч) грн.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.08.2022 на речові докази скасовано.

-2-

Речові докази: мотоцикл марки «SK 250GY-5» без державного номерного знаку, який зберігається на майданчику тимчасового тримання Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області та резинові ручки з керма мотоцикла, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області, повернуто власнику ОСОБА_6 або уповноваженій ним особі; велосипед синього кольору з маркуванням СUBE, який зберігається на майданчику тимчасового тримання Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області, повернуто законному представнику малолітнього потерпілого - ОСОБА_10 або уповноваженій ним особі; змиви плям бурого кольору з баку мотоцикла, які зберігаються в кімнаті речових доказів Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знищено; DVD - диск, на якому наявні відео файл з камери відеоспостереження розташованої за адресою АДРЕСА_2 залишено на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.

06.08.2022 близько 20 год ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом марки «Senke SK250GY5» без державного номерного знака, рухаючись по правій смузі руху в напрямку с. Нересниця, у порушення вимог пунктів 1.5, 2.3, 12.1, 12.4, 12.9 «б» та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна швидкість» та «проїзна частина») Правил дорожнього руху України, проїжджаючи в с. Тарасівка по вул. Шевченка, навпроти будинку, 14, Тячівського району Закарпатської області, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, при цьому застосував різкий поворот керма, який не відповідав вибраній швидкості руху, що призвело до заносу мотоцикла і втрати ним керованості, та наступному виїзді мотоцикла на ліве узбіччя та наїзду на малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стояв на узбіччі, у результаті чого малолітній ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкрита ЧМТ, забійна рана чола зліва, вдавлений в порожнину черепа на 3,5 см багатоуламковий перелом луски лівої лобної кістки, переходящий на стінки правої орбіти, субдуральний та субарахноїдальний крововиливи зліва, забій лівої лобної долі мозку, закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер зліва (3,4,7,8) з пошкодженням лівої легені, пневмоторакс зліва, забій обох легень, перелом лівої ключиці зі змішенням, забійно-скальповані рани правого стегна, правої гомілки, множинні забійні рани обличчя, а саме: повіка зліва, носа, верхньої губи справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 182 від 08.09.2022 відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так-як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення, і згідно висновку судової авто-технічної експертизи, знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями водія ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_6 розуміючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху та виїздом мотоцикла за межі автодороги за наведених обставин та наїзду на особу, поставив малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , в безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху, якими визначено: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г2 пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом,

-3-

попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди.», тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 просятьвироку суду в частині призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України змінити й призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 03 (три) роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Окрім того, просять вирок суду в частині визнання винним та засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 135 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують на те, що в процесі розгляду кримінального провадження було досліджено в тому числі і висновок судової-медичної токсикологічної експертизи № 1457 від 08.08.2022, відповідно до якого в крові ОСОБА_6 не виявлено: метилового, етилового, н-пропілового, н-бутилового, н-амілового спирту та їх ізомери. Однак суд визнав допустимим як доказ і послався на нього у вироку на результат тестування та відображеної в ньому інформації, відповідно до якого встановлено, що тест на ступінь алкогольного сп`яніння було проведено 07.08.2022 о 08 год 50 хв та за результатами цього тестування, в освідчуваного ОСОБА_6 було встановлено ступінь алкогольного сп`яніння, який становив 0.41 проміле, без урахування того, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона не бачила, щоб ОСОБА_13 та ОСОБА_6 06.08.2022 вживали горілку. Вказують також на те, що ОСОБА_6 через отримані ним тілесні ушкодження, не усвідомлював, що здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , тому не міг свідомо поставити потерпілого у небезпечний для життя стан. Судом хоча і задоволено частково позовні вимоги законного представника малолітнього потерпілого, однак розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн не обґрунтований належними доказами і є непосильним для виконання з урахуванням матеріального становища обвинуваченого та його можливостей. Також вказують на наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України при призначені ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України, а також на відсутність підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого та захисника, прокурор вказує на її безпідставність й необґрунтованість, посилаючись на те, що доведеність вини ОСОБА_6 , кваліфікація його дій та правильність призначеного судом покарання сумнівів не викликає. Судом враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, дані про його особу і таке покарання є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, відсутні законні підстави для застосування положень ст. 75 КК України. Твердження сторони захисту про відсутність згідно висновку судової-медичної токсикологічної експертизи № 1457 від 08.08.2022, в крові ОСОБА_6 метилового, етилового, н-пропілового, н-бутилового, н-амілового спирту та їх ізомерів, є необґрунтованим, оскільки стан сп`яніння ОСОБА_6 підтверджується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та результатами проведеного відносно обвинуваченого огляду за допомогою приладу Драгер.

-4-

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 та промову прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення тощо, а також докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає слушними доводи сторони захисту в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення визнане судом доведеним.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального

-5-

правопорушення, а юридичне формулювання це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані у своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286-1 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в його діях інкримінованих кримінальних правопорушень та визнав його винним за вказаними нормами кримінального закону.

Разом з тим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, оскільки не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч. 1 ст. 135 КК України, а лише зазначив, що «Надалі, ОСОБА_6 розуміючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху та виїздом мотоцикла за межі автодороги за наведених обставин та наїзду на особу, поставив малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , в безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху, якими визначено: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди», тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України», не виклавши при цьому об`єктивну та суб`єктивну сторони зазначеного кримінального правопорушення, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Між тим, як вбачається з обвинуваченого акту щодо ОСОБА_6 , в ньому наявний виклад як фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 135 КК України, зокрема відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення тощо.

З огляду на вищезазначене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, зокрема у зв`язку з відсутністю чіткого формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 135 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо

-6-

правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 466/9158/14-к, та від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к.

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення вимог ст. 374 КПК України не можуть бути усунені шляхом зміни чи скасування апеляційним судом вироку з подальшим закриттям кримінального провадження, оскільки відповідно до вироку суду, зокрема його мотивувальної частини, не вбачається, які обставини, який обсяг обвинувачення було встановлено та доведено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Колегія суддів уважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 цього Кодексу також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

-7-

В той же час, відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Інші доводи сторони захисту, в тому числі які стосуються застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника- адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.03.2023 - скасуванню, а матеріали кримінального провадження - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Враховуючи те, що вирок суду скасовуються з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а суд до набрання вироком законної сили обрав ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне залишити обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.03.2023, щодо ОСОБА_14 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286-1 КК України скасувати і призначити новий розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції в іншому складі.

Обвинуваченому ОСОБА_15 залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.10.2023 включно.

Ухвала апеляційного суду оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Судді