УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 Справа №607/10323/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі с/з ОСОБА_4

під час підготовчого судового засідання з розгляду в залі суду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000261 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Стороною захисту подано скарги в порядку ч.2 ст.303 КПК України на бездіяльність та рішення, прийняті в процесі провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000261 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, які мотивуються наступним.

Так, 03 червня 2022 року ОСОБА_5 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, після чого захисником слідчому подано клопотання про допит ОСОБА_5 з приводу вказаної підозри, однак, слідчим протиправно не допитано ОСОБА_5 , з приводу чого винесено постанову про відмову у задоволенні даного клопотання сторони захисту від 13 червня 2022 року, чим порушено право підозрюваного на захист, унаслідок чого захисник просить визнати протиправною бездіяльність слідчих слідчої групи та прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000261 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, яка проявилася у порушенні права на захист ОСОБА_5 внаслідок ненадання йому можливості надати пояснення з приводу підозри після повідомлення його про зміну раніше повідомленої підозри 03 червня 2022 року.

Крім цього, 20.11.2020 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/2001/20 задоволено клопотання старшого слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 та надано слідчим у кримінальному провадженні дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів господарської справи №921/796/19, а саме: договору поставки продукції від 02.05.2017 № 02/05 між ФОП ОСОБА_10 та ФГ «Земля» з можливістю вилучення його оригіналу, які знаходяться у володінні Господарського суду Тернопільської області. Ухвала мотивована тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що в ході господарської діяльності між ФГ «Земля» та ФОП ОСОБА_10 укладено ряд договорів поставки продукції на умовах товарного кредиту. ФОП ОСОБА_10 звернулася до Господарського суду Тернопільської області із позовом до ФГ «Земля» про стягнення боргу за поставлену продукцію та відсотків за користування кредитом на підставі накладної та договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 11.05.2017 року. Однак вказані документи є фіктивними і товар для ФГ «Земля» по них не постачався. Крім того, до Господарського суду Тернопільської області додатково від ФОП ОСОБА_10 подано позов про стягнення боргу за поставлену продукцію згідно договору поставки продукції від 02.05.2017 року №02/05. Як повідомило ФГ «Земля» продукції згідно вказаного договору воно не отримувало, а договір поставки продукції від 02.05.2017 року №02/05 є фіктивним. Для підтвердження чи спростування факту поставки продукції, а також для проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення чи підписував договір поставки продукції від 02.05.2017 року директор ФГ «Земля» виникла необхідність тимчасового доступу до оригіналів документів судової справи №921/796/19 з можливістю вилучення оригіналу договору поставки.

Відповідно до відомостей, зазначених у обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 та реєстрі матеріалів досудового розслідування № 0000261 від 09.07.2019 року, досудове розслідування за фактом підробки ОСОБА_5 договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2017 року розпочато за ч.3 ст.358 КК України 26.05.2022 року, досудове розслідування за фактом використання ОСОБА_5 завідомо підробленого договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2022 року розпочато за ч.4 ст.358 КК України 26.05.2022 року; досудове розслідування за фактом заволодіння ОСОБА_5 грошовими коштами ФГ «Земля» шляхом подачі до господарського суду завідомо підробленого договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2017 року розпочато за ч.4 ст.190 КК України 26.05.2022 (п.п.4, 5, 6 Розділу І Реєстру). Отже, станом на 20.11.2020 досудове розслідування за фактами можливої підробки договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2022 року та використання даного договору шляхом звернення до Господарського суду Тернопільської області розпочато не було. Враховуючи, що станом на 20.11.2020 року досудове розслідування за фактами можливої підробки договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2022 року № 02/05 та використання даного договору шляхом звернення до Господарського суду Тернопільської області з метою заволодіння грошовими коштами, розпочато не було, поданим клопотанням та доданими до нього матеріалами стороною обвинувачення в порушення вимог п.2 ч.5 ст.163 КПК України не було доведено наявність достатніх підстав вважати, що оригінал договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2017 року №02/05 має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, яке розслідувалося на той час за фактами підробки та використання зовсім інших документів - накладної на поставку продукції від 11.05.2017 року та договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 11.05.2017 року.

Отже, підстав для задоволення клопотання старшого слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 та надання слідчим у кримінальному провадженні дозволу на тимчасовий доступ до оригіналів господарської справи №921/796/19, а саме: договору поставки продукції від 02.05.2017 року №02/05 між ФОП ОСОБА_10 та ФГ «Земля» з можливістю вилучення його оригіналу, станом на 20.11.2020 року, не було, а тому захисник просить визнати дану ухвалу незаконною.

Також, 09.07.2019 року заступник начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_11 «дорученням про проведення досудового розслідування» доручив старшому слідчому СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 здійснити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000261 від 09.07.2019 року. Вказане процесуальне рішення захисник вважає незаконним із наступних підстав. Так, згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року (справа №724/86/20), за приписами ст.ст. 39, 110, ч.1 ст.214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. В контексті застосування приписів ст.110 КПК об`єднана палата зазначила, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону. Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст.110 КПК. При цьому, враховуючи вимоги ч 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Таким чином, у разі, якщо процесуальне рішення про визначення слідчих (групи слідчих), які здійснюватимуть досудове розслідування, прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», однак зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК, то потрібно констатувати, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування. Разом із тим, доручення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_11 від 09.07.2019 року, яким він доручив старшому слідчому СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 здійснити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000261 від 09.07.2019 року виготовлене не на офіційному бланку, тобто, не відповідає вимогам ст.110 КПК України. Крім того, заступник начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_11 станом на 09.07.2019 року не був керівником органу досудового розслідування, тобто, не був особою, яка відповідно до ст.39 КПК України уповноважена на визначення слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування. Станом на 09.07.2019 року в органах національної поліції до керівників органу досудового розслідування відносилися лише начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення, а не їх заступники, оскільки у п.8 ч.1 ст.3 КПК України словосполучення «та його заступники» стосувалося лише керівника підрозділу внутрішнього контрою Національного антикорупційного бюро України, а не всіх перелічених керівників органів досудового розслідування. Отже, оскільки доручення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_11 від 09.07.2019 року, яким він доручив старшому слідчому СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 здійснити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000261 від 09.07.2019 року не відповідало вимогам ст.110 КПК України та прийняте не уповноваженою особою, воно є незаконним. 26.07.2019 року заступник начальника СУ ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_13 постановою про призначення слідчої групи призначив групу слідчих у кримінальному провадженні №0000261 від 09.07.2019 року, визначивши старшим групи старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 10.12.2019 року заступник начальника СУ ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_13 постановою про призначення слідчої групи призначив групу слідчих у кримінальному провадженні №0000261 від 09.07.2019 року, визначивши старшим групи старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_14 . Вказані процесуальні рішення захисник вважає незаконним із тих же підстав щодо суб`єктності за посадою заступника начальника СУ ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_13 , який станом на 26.07.2019 року та 10.12.2019 року не був керівником органу досудового розслідування, тобто, не був особою, яка відповідно до ст.39 КПК України уповноважена на визначення слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування.

Також, постановою від 10.12.2019 року ОСОБА_13 , як неуповноважена особа, не лише включив до складу групи слідчих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а й без будь-яких підстав виключив зі складу слідчої групи (відсторонив від здійснення досудового розслідування) слідчих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 всупереч п.2 ч.2 ст.39 КПК України, без вказівок вичерпних підстав для зміни слідчого у кримінальному провадженні та мотивів, а тому захисник вважає дану постанову незаконною.

Суд, заслухавши скарги та заперечення сторони захисту, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечили у задоволенні наведених скарг через їхню безпідставність, оглянувши матеріали судового провадження, приходить до висновку, що скарги сторони захисту до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які передбачені п.п. 1-11 ч.1 цієї статті.

За ч.ч. 2, 3 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 цього Кодексу. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені п.п. 5 та 6 ч.1 цієї статті.

У відповідності до ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Відповідно до ст.291 КПК України, разом із наданням суду обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та інших, зазначених у вказаній статті процесуальних документів, надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Таким чином, оскільки суду у межах даного кримінального провадження було надано обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, позовну заяву, розписку ОСОБА_5 та захисника про отримання копії обвинувального акта, то суд, відповідно, не вправі виходити за межі наданих йому нормами КПК України повноважень при проведенні підготовчого судового засідання та вдаватись фактично до оцінки доказів у кримінальному провадженні, їх легітимності та допустимості, що передбачено стадією судового розгляду.

Унаслідок вказаного, у задоволенні скарг сторони захисту, поданих до суду в порядку ч.2 ст.303 КПК України на незаконні бездіяльність та рішення, прийняті в процесі провадження досудового розслідування необхідно відмовити, прийнявши до уваги обставини,зазначені як у них так і в запереченні, з метою надання відповідної оцінки в процесі судового розгляду кримінального провадження.

Водночас, захисником подане клопотання про повернення обвинувального акта прокурору внаслідок його невідповідності вимогам КПК України, підтримане обвинуваченим та заперечене прокурором і представником потерпілого, яке мотивується наступним.

У обвинувальному акті взагалі відсутнє формулюванням обвинувачення. Структура обвинувального акту визначена частиною 2 статті 291 КПК України. Згідно пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт окрім іншого повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення. Саме такою повинна бути структура обвинувального акту, тоді він буде зрозумілий для особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і лише тоді він буде відповідати вимогам ч.2 ст.291 КПК України. Однак, у обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 відсутні будь-які посилання на те, що саме прокурор вважає встановленими обставинами, а що на його думку є формулюванням обвинувачення. Якщо дотримуватись вимог частини 2 статті 291 КПК України, то структура обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні має бути наступною: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості ОСОБА_5 ; анкетні відомості потерпілих; прізвище, ім`я, по батькові та займані посади слідчих слідчої групи та старшого такої групи, прокурорів групи прокурорів та старшого прокурора такої групи; виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_5 , які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація діянь ОСОБА_5 ; формулювання інкримінованого ОСОБА_5 обвинувачення. У той же час структура обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 наступна: реєстраційний номер кримінального провадження та його найменування; рух кримінального провадження (дати надходження заяви про кримінальне правопорушення, дати внесення відомостей до ЄРДР про початок досудового розслідування, дати прийняття прокурором рішення про об`єднання кримінальних проваджень, дати повідомлення ОСОБА_5 про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри); прізвище, ім`я, по батькові та займані посади слідчих слідчої групи та старшого такої групи, прокурорів групи прокурорів та старшого прокурора такої групи; анкетні дані ОСОБА_5 ; правова кваліфікація діянь ОСОБА_5 ; відомості, встановленні досудовим розслідування; правова кваліфікація діянь, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 ; анкетні відомості потерпілого. Отже, з такої структури обвинувального акту зрозуміло, що у ньому взагалі відсутнє формулюванням інкримінованого ОСОБА_5 обвинувачення, що суперечить також правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328кс16, рішенням ЄСПЛ у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19.12.1989 року та у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року.

У обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 викладена правова кваліфікація кримінального правопорушення містить суттєві суперечності, що є порушенням справа на захист обвинуваченого. Так, із викладених у обвинувальному акті обставин, які встановлені під час досудового розслідування (можна погодитися із тим, що саме це є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими ), зазначено, що ОСОБА_5 нібито двічі підробляв офіційні документи, після чого підроблені ним офіційні документи двічі використовував шляхом подачі їх до суду з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого. При цьому, при викладенні правової кваліфікації кримінальних правопорушень зазначено, що дії ОСОБА_5 не були об`єднані єдиним кримінально протиправним наміром, а в його діях вбачаються ознаки повторності. Саме з цих підстав дії ОСОБА_5 щодо нібито підроблення договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2017 року №02/05 кваліфіковані за ч.1 ст.358 КК України, а наступні дії ОСОБА_5 щодо нібито підроблення накладної від 11.05.2017 року №11/05 та договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 11.05.2017 року вже кваліфіковані за ч.3 ст.358 КК України за ознакою вчинення злочину повторно. З цих же підстав дії ОСОБА_5 щодо подання до суду 20.05.2017 року нібито підробленого договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2017 року №02/05 з метою заволодіння коштами потерпілого кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України (аркуш 7 обвинувального акту), а наступні дії ОСОБА_5 щодо подання до суду 17.12.2017 року нібито підроблених накладної від 11.05.2017 року №11/05 та договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 11.05.2017 року вже кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України з кваліфікуючою ознакою «вчинено повторно». Однак, незважаючи на те, що із викладених у обвинувальному акті обставин кримінальних правопорушень зрозуміло, що на думку сторони обвинувачення ОСОБА_5 нібито двічі вчиняв шахрайські дії шляхом подачі до суду (використання) завідомо підроблених офіційних документів, тобто, використання підроблених документів було способом вчинення шахрайства, при викладені правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 щодо використання 20.05.2019 року нібито завідомо підробленого договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 02.05.2017року №02/05 та при наступному використанні 17.12.2019 року нібито завідомо підроблених накладної від 11.05.2017 року №11/05 та договору поставки продукції на умовах товарного кредиту від 11.05.2017 року зазначено, що такі його дії не містять ознаки повторності, оскільки були об`єднані єдиним кримінально протиправним наміром. Саме тому вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані не як два окремих кримінальних правопорушення, передбачених однією частиною статті Особливої частини цього КК України, а як одне кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України. Отже, вказане містить суперечності щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_5 ознаки повторності. Якщо прокурор вважав, що дії ОСОБА_5 були об`єднані єдиним кримінально правовим наміром, то при кваліфікації дій обвинуваченого за ст.358 та ст.190 КК України ознака повторності відсутня. В разі ж наявності у діях ОСОБА_5 ознаки повторності дії ОСОБА_5 щодо використання шляхом подачі до суду підроблених документів 20.05.2017 року та 19.12.2017 року, необхідно було кваліфікувати за ч.4 ст.358 КК України, як два окремих кримінальних правопорушення. Така суперечність у кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 свідчить неконкретність обвинувачення, оскільки стороні захисту із обвинувального акту не зрозуміло чи ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні продовжуваного кримінальних правопорушень, чи його дії не були охоплені єдиним кримінально правовим наміром, тобто наявна кваліфікуюча ознака - повторність. Вказана неконкретність обвинувачення є порушення права на захист ОСОБА_5 .

Висунуте ОСОБА_5 обвинувачення є незрозумілим та неконкретним, що є порушенням справа на захист обвинуваченого. ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України та ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинене в особливо великих розмірах». Відповідно до ч.4 Примітки до ст.185 КК України, чинної станом на час вчинення інкримінованих діянь, у статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. Однак в обвинувальному акті не зазначено у скільки разів сума нібито спричинених ОСОБА_5 збитків перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину - більше 600 чи не більше. Така неконкретність обвинувачення є порушення права на захист ОСОБА_5 . ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України та ч.4 ст.190 КК України. Зі змісту обвинувального акту зрозуміло, що ОСОБА_5 інкриміновано діяння, яке він вчиняв впродовж 2017-2019 років. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-УІІІ від 22.11.2018 року вносилися зміни до ст.190 КК України. Однак, через неконкретизованість обвинувачення, незрозуміло, коли, на думку сторони обвинувачення, у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ФГ «Земля» - до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-УІІІ від 22.11.2018 року чи після набрання ним чинності. Саме тому, при викладенні кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , не зазначено в редакції на який час йому інкриміновано ст.190 КК України. Така неконкретність обвинувачення є порушення права на захист ОСОБА_5 .

Грубі порушення вимог кримінального процесуального закону при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування. Відповідно до частини 1 статті 109 та пункту 1 частини 4 статті 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається слідчим або прокурором. Згідно частини 2 статті 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. Приєднаний до обвинувального акту у кримінальному провадженні документ з назвою «Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000261 від 09.07.2019 року» (далі - Реєстр) не відповідає цим вимогам статті 109 КПК України. У розділі І Реєстру «Проведенні в ході досудового розслідування процесуальні дії» вказані не найменування процесуальних дій, а джерела доказів. Для прикладу, у пункті 19 цього розділу зазначено «Висновок судово-економічної експертизи», у п.п. 27, 28 зазначено «Висновок технічної експертизи документів» і т.д. Так само у розділі II Реєстру «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» вказані не реквізити процесуальних рішень, а форма їх фіксації (постанова, доручення тощо). Крім того, у п.п. 34, 36, 39, 41, 43, 45, 47, 49, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 73, 75, 79 розділу II Реєстру зазначено найменування клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідно до вимог ст.110 КПК України не є процесуальним рішенням. Також у п.п. 76, 77, 80 розділу II Реєстру зазначено реквізити ухвал про застосування чи відмову у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, які відповідно до вимог ст.110 КПК України не є процесуальним рішенням. У розділі III Реєстру «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування» вказано не всі заходи забезпечення, оскільки частина із них протиправно зазначена у розділі II Реєстру. Відповідно до частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження серед іншого є виклик слідчим. Слідча групи слідчих ОСОБА_23 здійснювала виклик ОСОБА_5 для проведення слідчих та процесуальних дій на 20.08.2021 року, на 13.10.2021 року, на 18.10.21 року, на 19.10.2021 року. До клопотання додаю копію повісток про виклик, які долучені до матеріалів кримінального провадження. Однак, належні відомості про вказані заходи забезпечення у розділі III Реєстру не вказані.

Суд, заслухавши клопотання захисника, думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору внаслідок його невідповідності вимогам КПК України необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Ст.291 КПК України передбачено вимоги до складання обвинувального акта, за недотримання яких суд може вирішувати питання про його невідповідність вимогам КПК України та про повернення його, у наведеному разі, прокурору.

Зокрема, за вказаною нормою процесуального закону обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. При цьому, до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

З поданого до суду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000261 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, вбачається, що він відповідає вимогам КПК України і не підлягає поверненню прокурору, оскільки суд, на даному етапі судового провадження, не вправі вдаватись в оцінку пред`явленого обвинувачення, його суть, вдаючись в аналіз доказів, що є прерогативою судового розгляду.

Вивченням змісту обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000261 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, таких порушень вимог КПК України, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до судового розгляду, що було б безумовною підставою для повернення такого обвинувального акта прокурору, судом не встановлено.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000261 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, відповідає вимогам КПК України і не підлягає поверненню прокурору.

Кримінальне провадження підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Підстав для закриття провадження на підставі п.п. 4-8, 10 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 314-317, ч.2 ст.376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарг сторони захисту на бездіяльність та рішення, прийняті стороною обвинувачення в процесі досудового розслідування, а також клопотання про повернення обвинувального акта прокурору внаслідок його невідповідності вимогам КПК України відмовити.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000261 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст.358, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, у відкритому судовому засіданні у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на 10 год. 00 хв. 17 серпня 2023 року.

Про час та місце розгляду кримінального провадження повідомити учасників кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, що визначене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали буде оголошено в 11 год. 30 хв. 15 серпня 2023 року.

Головуючий суддяОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3