ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2023 обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.06.2023.

В ході розгляду судом кримінального провадження №0000003 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.15, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на строк 60 днів, оскільки такий строк закінчується 09.06.2023, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року дане клопотання прокурора задоволено.

Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.07.2023 включно.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що заявлені попередні ризики, а саме передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і на наявність яких, окрім інших, посилається прокурор, не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав на апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним в зв`язку з чим просить скасувати та постановити нове, яким застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт. Вказує про те, що сторона обвинувачення не навела та не обґрунтувала жодного із ризиків на які посилалась в поданому клопотанні, проте суд на це належної уваги не звернув, а своє рішення мотивував на припущеннях. При цьому зазначає, що факт наявності у ОСОБА_6 попередньої судимості ще на початку 2000 років, а також тяжкість кримінального правопорушення про яке йде мова у даному кримінальному провадженні жодним чином не може свідчити про ризик переховування останнього від суду. Крім того вважає, що на сьогоднішній день по обвинуваченій ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, а тому цілодобовий домашній арешт цілком убезпечить ризик впливу ОСОБА_6 на ОСОБА_8 . Також зазначає про те, що суд не врахував тієї обставини, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи на що сторона захисту звертала увагу суду. Посилаючись на вищенаведене, переконаний, що більш м`який запобіжний захід і, зокрема цілодобовий домашній арешт, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які скаргу підтримали та просили задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000003 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.15, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Із цього кримінального провадження виділено в окреме провадження щодо ОСОБА_8 .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що раніше судовим рішенням від 11.04.2023 ОСОБА_6 продовжувався строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2023 обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 27 липня 2023 року.

Продовжуючи цьому обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд фактично врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики і, зокрема, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України не змінилися та не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри, яка стверджується матеріалами провадження, а метою - запобігання спробам ухилення від суду, та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити будь-який більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які й також слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Оцінюючи тяжкість кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.15, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, а саме у незакінченому замаху на умисне вбивство, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення групою осіб, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, суд враховує ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення в конкретних умовах місця і часу.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкості інкримінованого йому діяння, та того, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також те, що в Україна в даний час перебуває у режимі воєнного стану, що також може вказувати на ризик переховування у зв`язку наявністю непідконтрольних державі територій, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

При цьому, доводи захисника обвинуваченого як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення та обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою (цілодобовий домашній арешт) про те, що ОСОБА_6 має ІІ групу інвалідності, на увагу суду не заслуговують, оскільки будь-яких доказів того, що він не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора, суду не надано. Крім того, такі доводи не є такими, що зменшували б ризики, які були доведені стороною обвинувачення, а також такими, які б давали суду з урахуванням встановлених обставин провадження та відповідно до положень КПК України підстави для обрання запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі сторони захисту та були наведені в ході розгляду провадження, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, або ж обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою в тому числі цілодобового домашнього арешту, як про це зазначено в апеляції.

Отже, усі доводи захисника обвинуваченого щодо незаконності судового рішення до уваги судом не беруться, оскільки не є порушенням кримінального процесуального законодавства та відповідно підставами для скасування судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному провадженні, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді