ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/1654/22 Номер провадження 11-сс/814/425/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
судді ОСОБА_2
18 травня 2023 року м. Полтава
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що факт обгрунтованості пред`явленої ОСОБА_4 підозри було встановлено в ході застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість фактично твердження захисника зводяться до надання оцінки слідчим суддею доказів у кримінальному провадженні та невідповідності викладених у повідомленні про підозру фактів дійсним обставинам справи, що є предметом судового розгляду, а не судового контролю.
18 травня 2023 року Полтавським апеляційним судом апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2022 року без зміни.
Судом апеляційної інстанції в обґрунтування постановленого рішення наведено висновки слідчого судді щодо встановлення обгрунтованості пред`явленої ОСОБА_4 підозри в ході застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й зазначено, що стороною обвинувачення направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 до суду, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження та ОСОБА_4 має статус обвинуваченого, що позбавляє раціонального сенсу та унеможливлює здійснення слідчим суддею/судом апеляційної інстанції оцінки обставин пред`явленої ОСОБА_4 підозри на вказаній стадії провадження, а також і саме витребування відповідних матеріалів кримінального провадження, розгляд яких здійснює місцевий суд на підставі пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення.
Однак, з наведеним вище рішенням більшості колегії суддів не погоджуюся та висловлюю окрему думку на таких підставах.
Доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією України та законами України (ч.2 ст.55, п.8 ч.2 ст.129 Конституції України й ст.7, 24, ч.6 ст.9 КПК України).
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи слугує однією з основних засад судочинства (п.8 ч.3 ст.129 Конституції України).
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Законність і обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, забезпечується можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Тому, передбачене главою 26 КПК України право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження й процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження та відповідає його завданням, передбаченим ст.2 КПК України.
Повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Викладена в письмовому повідомленні підозра слугує підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Таким чином, законом встановлені часові обмеження з указівкою на певну подію виключно на стадії подачі стороною захисту скарги на повідомлення про підозру та у випадку встановлення слідчим суддею/судом апеляційної інстанції того, що ця скарга є прийнятною, вона підлягає розгляду по суті в передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку.
При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 травня 2020 року (справа №11-619сап19) наголошено, що аналіз змісту приписів ст.ст.306, 307 КПК України дозволяє зробити висновок про те, що прийняття судового рішення по суті скарги - про її задоволення або відмову в її задоволенні, може бути наслідком лише розгляду її по суті, тобто за умови надання слідчим суддею юридичної оцінки аргументам учасників процесу, поданим ними доказам та установленим обставинам.
30 серпня 2022 року слідчим суддею відкрито провадження за скаргою захисника ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на вказане вище повідомлення про підозру та призначено провадження до розгляду (а.п.13).
31 серпня 2022 року слідчий суддя розглянув скаргу захисника по суті й відмовив у її задоволенні.
Тобто, слідчий суддя встановив те, що скарга сторони захисту була подана з дотриманням вимог КПК України, а тому з огляду на відсутність відповідного апеляційного приводу колегія суддів не перевіряє цих обставин та в даному випадку виходить з презумпції її прийнятності до розгляду.
Станом на момент розгляду скарги слідчим суддею кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 до суду направлено не було.
Однак, факт скерування цього кримінального провадження в суд першої інстанції перед надходженням матеріалів провадження за скаргою захисника до апеляційного суду не тягне за собою втрату актуальності та неможливість здійснення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді від 31 серпня 2022 року й надання оцінки обставинам пред`явленої ОСОБА_4 підозри.
Згаданий вище факт не звужує змісту нормативних положень (ч.2 ст.309 КПК України), що гарантують право на перегляд судового рішення слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на повідомлення про підозру в апеляційному порядку, не звільняє суд від виконання повноважень, передбачених ст.422 КПК України, та перевірки оскаржуваної ухвали на її відповідність нормам матеріального й процесуального права.
Цей висновок ґрунтується й на тому, що в порядку апеляційної процедури здійснюється перегляд ухвали слідчого судді на відповідність вимогам закону на час її постановлення, а не після затим виниклих нових обставин. Правова природа повноважень, предмета і завдань слідчого судді є інстанційно сталою і не змінюється залежно від реалізації таких повноважень у суді першої чи апеляційної інстанції, за винятком лише додаткових функцій, обумовлених характером стадії апеляційного перегляду.
До того ж, установлені в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру обтставини можуть у подальшому мати вплив на легітимність висунутого ОСОБА_4 обвинувачення та допустимість зібраних під час досудового розслідування доказів.
З огляду на викладене вище, мотиви слідчого судді й більшості колегії суддів про те, що факт обгрунтованості пред`явленої ОСОБА_4 підозри було встановлено в ході застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як на підставу для відмови в задоволенні скарги, є також помилковими, оскільки встановлення необхідних обставин для застосування запобіжного заходу не впливає на необхідність перевірки вимогам закону повідомлення про підозру за скаргою сторони захисту, що здійснюється в окремому передбаченому КПК України порядку.
Окрім того, не є передбаченою КПК України підставою для відмови в задоволенні скарги й посилання більшості колегії суддів на неможливість дослідження матеріалів кримінального провадження через направлення даного провадження до суду, при тому, що за умови долучення прокурором певних матеріалів під час судового розгляду за обвинувальним актом, є можливим дослідження колегією суддів копій названих матеріалів.
Постановляючи ж оскаржувану ухвалу, слідчий суддя не дотримався вимог ст.370 КПК України, не розглянув скаргу захисника, як того вимагають положення КПК України, не встановив обставин провадження, на підставі яких можливо було би зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для задоволення скарги, не вирішив доводи сторони захисту, а обмежився лише наведенням загальних формулювань щодо відсутності підстав для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 .
Разом з цим, за змістом скарги захисник ОСОБА_3 наводив у ній доводи щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_4 підозри, вказуючи на те, що вона не ґрунтується на доказах.
КПК України й не містить положень, якими були би визначені підстави для скасування повідомлення про підозру, проте закріплює: те, що підозра має ґрунтуватися на допустимих доказах; обов`язок захисника забезпечувати з`ясування обставин, які спростовують підозру; функцію слідчого судді та вимоги щодо оцінки ним доказів, у тому числі, при розгляді скарги про скасування повідомлення про підозру.
Так, відповідно до ч.3 ст.17 КПК України, підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Згідно з ч.1 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК України та іншими законами України, з метою, зокрема, забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру.
Слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України).
Таким чином, слідчий суддя залишив поза увагою те, що хоча на стадії досудового розслідування перевірка повідомлення про підозру здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи недоведення винуватості особи, що здійснюється судом за результатами розгляду справи по суті, однак предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання наявності підстав (доказів) для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення з огляду на стадію кримінального провадження, зважаючи, при цьому, на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.
Ураховуючи викладений вище спосіб розгляду слідчим суддею скарги сторони захисту, який є неприйнятним, на мою думку, допущені слідчим суддею порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили постановити законне та обґрунтоване судове рішення, через це оскаржувану ухвалу належало скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Отже, апеляційна скарга з доповненнями підлягала до часткового задоволення.
Суддя Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2