Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/328/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження № 0001264 за апеляційною скаргою прокурора Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2023року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олександрія Кіровоградської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-16.02.2017 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.190, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майн. Звільнений 22.04.2020 умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 19 днів,

визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75,76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку терміном на 3 роки та покладено певні обов`язки. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат,

за участі учасників кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 12.08.2022, близько о 12.00 год., точного часу не встановлено, тобто в період якого, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX та Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX), діє воєнний стан, із приміщення кімнати в будинку АДРЕСА_3 , куди проник через вхідні незачинені двері, діючи з корисливою метою, повторно, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Prestigio Wize 03 PSP3458 DUO», чорного кольору, в технічно-справному робочому стані, вартістю 490 грн., з яким з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, 07.09.2022 близько 08.00 год., точного часу не встановлено, в період дії воєнного стану ОСОБА_7 із приміщення комори, яка слугує місцем постійного зберігання матеріальних цінностей, куди проник через незачинені двері та розташованої на території подвір`я будинку АДРЕСА_3 , діючи з корисливою метою, повторно, таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_9 гірський велосипед чорного кольору, марки «Azimut Energy 29 GD», з багажником на задньому колесі, у гарному, технічно-справному робочому стані, вартістю 6200 грн. та викрутку зі змінними насадками «REIKEL» в кількості 34 одиниць, вартістю 146,67 грн. З викраденим майном з місця вчинення злочину зник, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 6346,67 грн.

11.09.2022, близько о 14.00 год., точного часу не встановлено, в період дії воєнного стану ОСОБА_7 із приміщення кімнати в будинку АДРЕСА_3 , куди проник через вхідні незачинені двері, діючи з корисливою метою, повторно, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_9 мобільний телефон марки «TECNO POP 4», модель «ВС 2», темно-синього кольору, в технічно-справному робочому стані, бувший у користуванні, вартістю 2266,67 грн., з яким з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

13.09.2022, близько15.30 год., точного часу не встановлено, в період дії воєнного стану ОСОБА_7 із приміщення комори, яка слугує місцем постійного зберігання матеріальних цінностей, куди проник через незачинені двері та розташованої на території подвір`я будинку АДРЕСА_3 , діючи з корисливою метою, повторно, таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_9 бензопилу «Foresta FA-45 P», серійний номер: WL , червоно-чорного кольору, в технічно-справному робочому стані, вартістю 2457,94 грн. та бензокосу «Foresta» модель FC-43, зеленого кольору в технічно-справному робочому стані, вартістю 1638,56 грн. З викраденим майном з місця вчинення злочину зник, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 4096,50 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій засудженого та доведеність його вини вважає, що вирок суду підлягає скасуванню внаслідок невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, не дотримався вимог п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Судом не надано належної оцінки тому факту, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, після звільнення 22.04.2020 з місць позбавлення волі ніде офіційно не працює, маючи не зняту і непогашену судимість продовжив злочинну діяльність, вчинив 4-ри епізоди умисних, корисливих, тяжких злочинів періодичність вчинення яких свідчить про те, що злочинна діяльність ОСОБА_7 є джерелом його доходів. Крім того, на час розгляду даної кримінальної справи в суді ОСОБА_7 25.03.2023 було повідомлено про підозру в об`єднаному кримінальному провадженні за ч.1 ст.263 КК України.

Отже, враховуючи особу обвинуваченого, кількість вчинених епізодів кримінальних правопорушень, їх тяжкість свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції прокурора та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання , за таких обставин.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин. Як особа обвинувачений має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, в тому числі за злочин проти власності, знову вчинив умисний злочин проти власності, не працює, має на утриманні одну малолітню дитину, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з зазначених обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, даних про його особу, вік та стан здоров`я, також врахувавши, що викрадене майно повернуто потерпілій, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, в межах мінімальної санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно із п.п.1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні кримінального покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Метою покарання є попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи зазначені вимоги закону апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що судом першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_7 не достатньо враховано особу обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ряду злочинів за які відбував покарання в місцях позбавлення волі. На час розгляду справи обвинувачений є особою, яка має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, в тому числі за злочин проти власності. Будучи звільненим з місць позбавлення волі умовно-достроково офіційно не працевлаштувався, продовжив злочинну діяльність та в незначний термін з 12.08 по13.09.2023 вчинив 4-ри епізоди умисних, корисливих, тяжких злочинів.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, його стійку спрямованість на вчинення корисливих злочинів, сформоване відчуття безкарності, зневажливе ставлення до права власності, існуючих у суспільстві норм моралі та закону в умовах воєнного стану та який на шлях виправлення ставати не бажає, оскільки знову скоїв ряд епізодів кримінальних правопорушень.

Крім того, на час розгляду даної кримінальної справи в суді ОСОБА_7 25.03.2023 було повідомлено про підозру в об`єднаному кримінальному провадженні за ч.1 ст.263 КК України.

Враховуючи зазначене на переконання колегії суддів, застосування стосовно ОСОБА_7 покарання з іспитовим строком не відповідатиме загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч.2 ст.50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду визнає, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинений тяжкий злочин припустився помилки про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства та застосування положень ст.75 КК України.

Згідно вимог ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відповідно ст.414 цього Кодексу невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд, УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 27 липня 2023 року, взявши його під варту в залі суду негайно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4