ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1907/23 Справа № 225/113/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 15 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000588 від 15.11.2022 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , на даний момент, як ВПО в м. Дніпро в Будинку Милосердя, раніше судимого:

1) 25.01.2007 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

2) 26.05.2016 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 309 КК України на підставі ч. 1 ст. 71, ст.72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

3) 13.01.2021 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 317 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 15 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 13.01.2021 і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Вирішено питання щодо: початку строку відбування покарання; долі речових доказі; стягнення на користь держави процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що приблизно 05.11.2022 близько 07 год. 00 хв., точні дата та час не встановлені, ОСОБА_9 , проходячи повз тильної сторони будинку культури ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» в смт. Північне м. Торецька Донецької області, побачив на землі у траві картону коробку. Розгорнувши вказану коробку, всередині побачив військові продукти харчування, а також на дні коробки побачив предмети, зовні схожі на бойові припаси до автоматичної зброї та один предмет, схожий на запал від бойової гранати. Після чого, достовірно розуміючи, що вказані предмети вилучені з вільного обігу, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, в порушення Додатку № 1, затвердженого пунктом 1 Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, ОСОБА_9 взяв предмети, зовні схожі на бойові припаси до автоматичної зброї та один предмет, схожий на запал від бойової гранати та залишив їх при собі, тим самим незаконно придбав бойові припаси та вибуховий пристрій.

Далі, ОСОБА_9 , діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, відніс картону коробку з предметами, зовні схожими на бойові припаси до автоматичної зброї та одним предметом, схожим на запал від бойової гранати, тримаючи їх у руках, до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим незаконно переніс бойові припаси та вибуховий пристрій.

Після цього, ОСОБА_9 , діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, залишив бойові припаси та вибуховий пристрій у квартирі за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим почав незаконно зберігати їх до 23.11.2022.

23.11.2022 у період часу з 11 год. 18 хв. до 12 год. 00 хв. під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено 120 (сто двадцять) боєприпасів придатних до стрільби, з яких 30 (тридцять) боєприпасів є проміжними патронами калібру 5,45 мм, призначені до стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї; 49 (сорок дев`ять) боєприпасів є проміжними патронами калібру 7,62 мм, призначені до стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї; 41 (сорок один) боєприпаси є цільовими гвинтів очними патронами калібру 7,62 мм, призначені до стрільби з військової нарізної вогнепальної зброї; а також 1 (один) уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не оспорюючи висновків суду про доведеність вини свого підзахисного та кваліфікації його дій, просить врахувати, насамперед, щире каяття обвинуваченого, та змінити ОСОБА_8 остаточне покарання, визначене оскаржуваним вироком суду, визначивши його у виді 5 років 1 дня позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Прокурор подав письмове заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, в якому просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржений вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 15.03.2023 року відносно ОСОБА_8 без змін. Зазначає, що покарання судом призначено обвинуваченому ОСОБА_8 найбільш гуманне, наближене до мінімальних меж. Звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України покарання ОСОБА_8 повинно бути більшим за 5 років позбавлення волі. Таким чином, покарання, пропоноване захисником обвинуваченого є найменшим, яке передбачено законом, та не відповідає особі винного.

Захисник ОСОБА_7 направив суду заяву із клопотанням розгляду апеляційної скарги без його та обвинуваченого участі.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржений вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 15.03.2023 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про наявність достатніх підстав для пом`якшення йому покарання, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при визначенні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд виходить із встановленої статтею 50 КК України його мети, спрямованої не тільки на кару, але й на виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; врахував особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, наразі проживає в м. Дніпро у будинку Милосердя, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб не має, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Пом`якшуючими покарання обставинами визнано: щире каяття.

Обтяжуючі покарання обставини: рецидив злочинів.

Врахувавши наведене, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у наближених до мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України та із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, оскільки ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується після ухвалення попереднього вироку суду в період іспитового строку, визначено вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 13.01.2021 року за ч. 2 ст. 317 КК України.

В даному випадку колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі в наближених до мінімальних меж санкції ч. 1 ст. 263 КК України та застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, з огляду на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що обвинувасчений ОСОБА_10 , який ніде не працює, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, раніше тричі судимий, має не зняті та не погашені судимості, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої, правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення.

Як вбачається із оскарженого вироку суду першої інстанції, судом при визначені остаточної міри покарання було враховано щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим доводи захисника про врахування такої обставини при апеляційному розгляді, є необґрунтованими.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Підстав для пом`якшення остаточного покарання, як на цьому наполягає захисник обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання, при цьому призначив наближене до мінімальних меж покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на 5 років1 місяця через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу двоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 15 березня 2023 року, яким визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4