УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 752/21537/20

провадження № 51- 3172 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Голосїівського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року,

встановив:

Вироком Голосїівського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року вирок районного суду залишений без зміни.

Засуджена звернулася до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування вимог засудженою було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України. При цьому у поданій скарзі засуджена, не погоджується із кваліфікацією її дій за ч. 2 ст. 121 КК України, вважала, що її дії повинні бути кваліфіковані як убивство через необережність, однак належного вмотивування зазначеним доводам не наводила. При цьому, засуджена вказувала на однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. Крім того, у поданій скарзі засуджена не зазначала, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції,які конкретно доводи її апеляційної скарги цей суд належним чином не дослідив. Крім того, у прохальній частині касаційної скарги засуджена просила скасувати судові рішення та призначити судовий розгляд у суді першої інстанції, проте не конкретизувала, які саме рішення підлягають скасуванню. До того ж всупереч вимог ч. 3 ст. 427 КПК України засудженою не було зазначено в касаційній скарзі, чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.

Також засудженій було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 25 травня 2023 року, засуджена звернулася із доповненнями до касаційної скарги, у яких просить розглянути її касаційну скаргу.

Проте, як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями, вимог ст. 427 КПК України засудженою не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.

Зокрема, у касаційній скарзі з доповненнями не міститься обґрунтування необхідності скасування судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме: 1)істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; 2)неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3)невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Натомість, у касаційній скарзі засуджена, оспорюючи свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, знову вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

При цьому засуджена так і не зазначає на конкретні порушення закону, з урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були б допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень, оскільки не вказує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом рішень суду першої та апеляційної інстанцій згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Крім того, у прохальній частині касаційної скарги засуджена просить скасувати судові рішення та призначити судовий розгляд у суді першої інстанції, проте знову не конкретизує, які саме рішення підлягають скасуванню.

Таким чином, засудженою не усунуто в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.

Оскільки в установлений строк засудженою не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то її скарга підлягає поверненню.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.

Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги засудженої вимогам ст. 427 КПК України, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженій її право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені ч. 2 ст. 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 липня 2018 року №2260/05).

Таким чином, для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджена, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом ст. ст. 110 і 113 КВК України вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу з доповненнями засудженої ОСОБА_4 на вирок Голосїівського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3