Справа №585/961/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/210/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - рішення прокурора про закриття кримінального провадження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представників потерпілого - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 і його представника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Роменськго міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2023, якою представнику потерпілого ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

16.01.2023 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла скарга представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , в резолютивній частині якої заявник просив: скасувати постанову начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 09.01.2023, про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000165 від 02.04.2021 за ст. 287 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження начальник Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_10 зазначав, що 12.02.2022 постановою Липоводолинського районного суду Сумської області ОСОБА_11 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_12 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, керування транспортним засобом марки «ВАЗ-21104», р.н. НОМЕР_1 .

А крім того, 01.02.2021 ОСОБА_11 також був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_12 керування транспортним засобом марки «ВАЗ-21104», р.н. НОМЕР_1 , яка не має права керування таким транспортним засобом.

Рішення про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності є остаточними та набули законної сили.

На думку прокурора ОСОБА_10 у зв`язку з притягненням ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності та накладенням стягнень за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, а за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. він вже поніс за вчинені адміністративні правопорушення розумне покарання, яке не є достатньо малим у порівнянні з кримінальним покаранням.

При цьому він зазначав, що санкція статі 287 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого. Мінімальне покарання за ст. 287 КК України штраф у розмірі 17 000 грн., на думку прокурора, є співрозмірним зі стягненням у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. за вчинення адміністративного правопорушення.

На перконання сторони обвинувачення діяння, за які ОСОБА_11 притягнутий до адміністративної відповідальності є тотожними з діями, за які настає кримінальна відповідальність за ст. 287 КК України.

20.02.2023 ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області представнику потерпілого - адвокату ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні скарги поданої на постнову, про скасування постанови прокурора про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки суддя погодився в викладеними прокурором мотивами і висновками прийнятого рішення.

З таким рішенням слідчого судді, ні потерпілий ОСОБА_7 , ні його представник адвокат ОСОБА_8 не погодились і подали апеляційні скарги в яких:

- потепілий ОСОБА_7 просив ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонногосуду Сумської області від 20.02.2023, скасувати і постановити нову ухвалу, якою вимоги скарги задовольнити;

- представник потерпілого ОСОБА_8 просив ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонногосуду Сумської області від 20.02.2023, скасувати і постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 19.01.2023, про закриття кримінального провадження за № 0000165 від 02.04.2021 за ст. 287 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий ОСОБА_7 зазначав, що дії органу досудового розслідування, які підтримані суддею Роменського міськрайонного суду Сумської області, що полягають у притягненні особи до адміністративної відповідальності, як підставу для звільнення від кримінальної відповідальності, на думку апелянта, протиправні і такі що, мають ознаки корупційних діянь (надання незаконної переваги певній особі), оскільки за логікою органу досудового розслідування та суду першої інстанції притягнення особи за ст. 122 КУпАП може виходити з принципу звільнити особу від кримінальної відповідальності за ст. 286 КК України, хоча в ДТП потерпілий загинув.

Представник потерпілого стверджував, що відмовляючи в задовленні скарги про оскасування постанови про закриття кримінального првоадженння слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_11 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст 130 КУпАП (передача права керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння) та ч. 2 ст. 126 КУпАП (передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом) і дані правопорушення повністю співпадають з диспозицією статті 287 КК України (допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння або не має права керування транспортним засобом).

При цьому апелянт зауважував, що про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності не були враховані наслідки, які настали внаслідок таких дій, а саме спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

На переконання слідчого судді в даному випадку має місце та обставина, що ОСОБА_11 вже притягнуто до відповідальності і рішення на скасовані, отже є остаточними, а тому без їх скасування, або хоча б скасування одного із них, можливість кримінального переслідування особи виключається.

Представник потерпілого не погоджувався з тим, що диспозиції ч.І.ст. 130 та ч. 2 ст. 126 КУпАП співпадають з диспозицією ст. 287 КК України, оскільки кримінальна відповідальність за цією статтею настає у разі допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та не має права керування транспортним засобом, якщо це спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжке тілесне ушкодження або його смерть.

На час притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 та ч. 2 ст. 126 КУпАП Липоводолинському суду Сумської області та працівникам поліції було відомо, що фактом дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_7 спричиненні середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, внесені відомості до ЄРДР за № 0000048 від 30.01.2021.

В постанові Липоводолинського районного суду Сумської області від 12.02.2021, якою ОСОБА_11 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначено, що «Докази, які суд покладає в основу прийнятої постанови в підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, а саме:

- оголошений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236332 від 01.02.2021, в якому викладена узагальнена сутність вчиненого адміністративного правопорушення та всі елементи нижче встановленого складу проступку;

- оголошена постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_11 по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАЛ № 898318 від 01.02.2021, про передачу керування гр. ОСОБА_12 автомобілем марки «ВАЗ» моделі»21104», державний номерний знак НОМЕР_1 , яка не має права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 ПДР України»;

- оголошений протокол допиту свідка від 30.01.2021, складеного у межах досудового розслідування кримінальної справи № 0000048, внесеної до ЄРДР 30.01.2021, в ході якої в якості свідка допитаний ОСОБА_11 , який надав зізнавальні покази в частині вчинення ним передачі керування автомобілем особі, яка перебувала у нетверезому стані».

Таким чином, Липоводолинський суд Сумської області дійшов висновку, що ОСОБА_11 вчинив адміністративне правопорушення за фактом допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а за наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 він повинен нести кримінальну відповідальність.

Притягуючи ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 126 КУпАП працівники поліції також дійшли висновку, що останній адміністративне правопорушення за фактом допуску до керування транспортним засобом особи, яка не має права керування транспортним засобом, а за наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 він повинен нести кримінальну відповідальність.

Згідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні КУпАП, настає якщо ці правопорушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

В обгрунтування висновку щодо відмови у задоволенні скарги на постанову начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 09.01.2023, про закриття кримінального провадження за № 0000165 від 02.04.2021, слідчий суддя послався на статтю 61 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та принцип «non bis in idem», який забороняє судове переслідування або судовий розгляд за одне й теж правопорушення.

Однак, висновок слідчого судді у даному випадку не узгоджується зі змістом ст. 61 Конституції України, оскільки ОСОБА_11 повинен бути притягнутий до іншого виду юридичної відповідальності - кримінальної, так як вчинив злочин, а не адміністративне правопорушення.

Для вирішення питання щодо наявності або відсутності в діянні ОСОБА_11 кримінальної відповідальності за ст. 287 КК України необхідно встановити чи настали наслідки внаслідок допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та не має права керування таким транспортним засобом, а якщо й настали, то які саме.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що внаслідок допуску ОСОБА_11 до керування транспортним засобом ОСОБА_12 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та яка не має права керування таким транспортним засобом, потерпілому ОСОБА_7 заподіянні середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, що тягне за собою кримінальну відповідальність за ст. 287 КК України.

Частина 1 статті 130 та частина 2 статті 126 КУпАП не передбачають адміністративну відповідальність за спричинення потерпілому середнього чи тяжкого тілесного ушкодження, оскільки це є складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України.

При вирішенні питання чи є порушенням принципу «non bis in idem», тобто, бути притягненим двічі до юридичної відповідальності, зокрема, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та ч. 2 ст.126 КУпАП та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України слід мати на увазі, що кримінальне провадження стосується саме наслідків у виді спричинення середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, що не передбачають норми ч. 1 ст. 130 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому відсутнє порушення статті 4 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зазначена правова позиція викладена ВС/ККС у постанові від 04.10.2018 по справі № 263/8330/15-к від 04.10.2018.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 16.11.2020 по справі № 159/3357/18 зазначила, що одночасне притягнення однієї особи до цивільної та кримінальної відповідальності не суперечить передбаченому у ч. 1 ст. 61 Конституції України принципу, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На погляд суддів, це конституційне положення не виключає можливості настання двох видів юридичної відповідальності, якщо одним діянням особа вчиняє два різних правопорушення, тобто склади яких містять різні елементи та базуються на різних фактах. У таких випадках має місце ідеальна сукупність правопорушень двох видів (наприклад, злочину та цивільнно- правового делікту).

Приймаючи рішення про відмову у задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження слідчим суддею не виконані вимоги ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус судів» відповідно до якої висновки щодо застосування нори права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Заслухавши доповідь судді, думки потерпілого ОСОБА_7 і представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які апеляційні скарги підтримали, просили ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою постанову про закриття кримінального провадження просили скасувати, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг потерпілого та його представника колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно до положень п. 3 ч. 1ст. 303 КПК України, під час досудового провадження заявником може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу. Виходячи з приписів ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яка може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин, зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин, встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи існують передбачені ст.284 КПК України підстави для його закриття.

За змістом ст.ст. 9, 91, 92, 94, 284 КПК України, кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення у тому випадку, коли діяння особи не містить ознак, які утворюють склад певного кримінального правопорушення, досудове розслідування проведено всебічно, повно і об`єктивно та вичерпана можливість зібрання інших доказів.

Розглядаючи скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на постанову про закриття кримінального провадження слідчий суддя фактично визнав те, що у ході досудового розслідування, яке було проведено, на його думку,повно та об`єктивно, в діях ОСОБА_11 не було встановлено наявності складу кримінального правопорушення за ст. 287 КК України, оскільки його, за ці ж дії вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 та за ч.2 ст. 126 КУпАП, рішення суду не скасовані, а тому можливість кримінального переслідування особи в даному випадку виключається.

При цьому, слідчий суддя констатував і той факт, що притягуючи ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності дійсно не було враховано наслідки, які настали внаслідок таких дій - спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Такий висновок слідчого судді не ґрунтується на вимогах закону і погодитись із ним повністю не можливо, оскільки, на переконання слідчого судді, не порушення прав та свобод ОСОБА_11 є пріорітетнішими за не порушення прав і свобод потерпілого ОСОБА_7 , який фактично позбавляється права на відшкодування будь-якої шкоди внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 .

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено слідчим суддею та відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 09.01.2023, кримінальне провадження № 0000165 від 02.04.2021 за ст. 287 КК України, закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування такого рішення прокурор вказав, що у провадженні слідчого відділу Роменського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000165 від 02.04.21 за ст. 287 КК України за фактом допуску до керування особи, яка перебувала у нетверезому стані та не мала права на керування транспортним засобом, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.01.2021 близько 21.55 год ОСОБА_11 , перебуваючи на відстані близько 100 м від цвинтаря поблизу вул. Польової у с. Суха Грунь Роменського р., будучи особою, з якою зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , передав керування вказаним транспортним засобом своїй співмешканці ОСОБА_12 . При цьому, остання завідомо для ОСОБА_11 перебувала у стані алкогольного сп`яніння та не мала права керувати транспортним засобом, оскільки не мала відповідного посвідчення, а також не мала взагалі навиків водіння автомобілями. Разом із тим, ОСОБА_11 допустивши до керма вказаного вище автомобіля ОСОБА_12 , сам перебував па передньому пасажирському сидінні.

Надалі, 29.01.2021 близько 22.00 год ОСОБА_12 , в порушення вимог п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, керуючи вказаним вище автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21104», проїхавши відстань близько 55 м від цвинтаря в с. Суха Грунь Роменського району Сумської області по дорозі в напрямку руху вул. Польова в с. Суха Грунь та, перебуваючи на початку вул. Польової в с. Суха Грунь, зневажила безпекою дорожнього руху не врахувала дорожню обстановку, перед зміною напрямку свого руху не впевнилася що даний маневр буде безпечним здійснила виїзд на ліве відносно свого напрямку руху узбіччя дороги, по якому рухатися автомобілем заборонено, маючи змогу об`єктивно виявити на узбіччі дороги пішохода, який створював в цьому випадку небезпеку для її руху, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який прямував в напрямку свого господарства в АДРЕСА_1 , по узбіччю.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до КНП «Роменської ЦРЛ» РМР. Вказані тілесні ушкодження зафіксовані у висновку експерта № 60 від 31.03.2021. Відповідно до висновку експерта (судово-медичної експертизи) № 60 від 31.03.2021, ОСОБА_7 , знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: поєднана травма, ЗЧМТ, струсу головного мозку, закрита травма живота, розрив брижі клубної кишки, внутрішньочеревна кровотеча (500 мл), заочеревинна гематома кишки, лівого бокового каналу, перелом обох гілок лонної кістки зліва, забій сечового міхура (гематургія), забійна рана лівої тім`яної ділянки, забійні рани верхнього повіка ока, нижнього повіка правого ока, забій м`яких тканин обличчя, звезення шкіри пальців кистей, крововиливи колінних суглобів, алкогольне сп`яніння. Ушкодження, у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забійна рана лівої тім`яної ділянки, забійні рани верхнього повіка ока, нижнього повіка правого ока, забійні рани верхнього повіка ока, нижнього повіка правого ока, крововиливи колінних суглобів, забій сечового міхура (гематургія), кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді перелому обох гілок лонної кисті зліва, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження, так як для зрощення переломів необхідний час більше 21 дня. Ушкодження у вигляді закритої травми живота: розриву брижі клубної кишки, внутрішньочеревної кровотечі (500мл), заочеревинної гематоми кишки, лівого бокового каналу, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя. Відповідно до висновку експерта (судової автотехнічної експертизи) № 602 від 01.04.2021, у даній дорожній ситуації, ОСОБА_12 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 повинна була діяти у відповідності до п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України ( затверджених постановою КМУ №1306 від 10. 10. 200, введених в дію з 01.01.2002- далі Правила) де зазначено: П.1.10 - узбіччя виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішньої о краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней); п.10.1 - перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.З - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як встановлено слідством, допущені ОСОБА_12 порушення вимог пунктів п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із подією ДТП та наслідками, що настали. Водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 мала можливість запобігти виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання нею вимог п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_12 по порушенню Правил дорожнього руху України умисні, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість). Стосовно ОСОБА_12 за вказаним вище фактом 28.04.2021 до Липоводолинського районного суду направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України у кримінальному провадженні за №0000048 від 30.01.2021.

Між тим, в ході слідства вказаного вище провадження було встановлено, що ОСОБА_11 постановою Липоводолинського районного суду 12.02.2021 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_12 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, 29.01.2021 о 22.00 год по вул. Польовій у с. Суха Грунь керування транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 01.02.2021 ОСОБА_11 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_12 , яка не мала права керувати транспортним засобом, 29.01.2021 о 22.00 год по вул. Польовій у с. Суха Грунь керування транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказані вище рішення про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідності є остаточні та набули законної сили.

Тому, керуючись принципом «non bis in idem», який передбачений ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що надає право не бути притягненим до суду або покараним двічі за одне й те саме діяння, стороною обвинувачення встановлено, що за свої дії за фактом передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не має права керувати транспортним засобом ОСОБА_13 вже притягнутий до адміністративної відповідальності: - за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. та позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік; - за ч. 2 ст. 126 КУпАП 510 гри., з чим слідчий суддя районного суду погодився.

Також сторона обвинувачення і слідчий суддя проаналізували санкцію ст. 287 КК України та дійшли висновку, що по суті ОСОБА_14 вже поніс розумне покарання та покарання, яке не є достатньо мале в порівнянні із кримінальним.

Враховуючи те, що в даному випадку дії, за які ОСОБА_14 вже притягнутий до адміністративної відповідності є тотожними (одними і тими ж) із діями, за які його необхідно притягнути до кримінальності відповідальності за ст. 287 КК України орган досудовоо розслідування та слідчий суддя дійшли висновку, що підстав для притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності вже немає.

В обгрунтування такого висновку слідчий суддя в своєму рішенні виклав ряд посилань на справи Європейського суду з прав людини, однак залишив поза увагою інше - національне законодавство України, яке хоч і повинно узгоджуватись з практикою Європейського суду з прав людини, однак при цьому воно виступає самостійним і діючим.

Так, вивчивши та проаналізувавши матеріали кримінального провадження в своїй сукупності, колегією суддів встановлено, що 29.01.2021 близько 22.00 год відбулася події ДТП в результаті якої потерпілий ОСОБА_7 отримав легкі, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. ДТП відбулось за участю потерпілого ОСОБА_7 , особи яка керувала транспортним засобом - ОСОБА_12 та особи, яке передала керування транспортним засобом особі, що була в стані алкогольного сп`яніння і не мала прав на таке керування - ОСОБА_11 .

По вказаному факту 30.01.2021 в ЄРДР внесено відомості відносно ОСОБА_12 (особи, яка керувала транспортним засобом) за ч.2 ст. 286 КК України та за ч.1 ст. 135 КК України з № 0000048.

Не зважаючи на ст. 9 КУпАП, відповідно до якої адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності та прямо ігноруючи ст. 287 КК України, відносно ОСОБА_11 (особи, яка передала керування транспортним засобом особі, що була в стані алкогольного сп`яніння і не мала прав на таке керування) поліцією 01.02.2021 складено протокол про вчинення передбаченого ним ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення (а.с. 102) і направленого його до районного суду для прийняття рішення.

Суд в свою чергу, не зважаючи на те, що в кримінальному провадженні № 0000048 існує потерпілий ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями, в тому числі і тяжкими, посилаючись і враховуючи проткол допиту свідка ОСОБА_11 з вказаного кримінального провадження та не аналізуючи самі обставини справи в цьому провадженні, Липоводолинський районний суд Сумської області 12.02.2021 виносить постанову, якою визнає ОСОБА_11 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього стягнення у виді штрафу - 10200 грн з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік (а.с. 103).

Крім цього, суд надає ОСОБА_11 право у розстрочці по сплаті цього штрафу. При цьому, в ході розгляду справи ОСОБА_11 провину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав і рішення суду в апеляційному порядку не оскаржував, а тому через 10 днів з дати винесення постанова суду набрала законної сили.

Далі, 02.04.2021 до ЄРДР за № 0000165 вносяться відомості з правовою кваліфікацією за ст. 287 КК України по факту допуску 29.01.2021 близько 21.55 год ОСОБА_11 до керування транспортним засобом ОСОБА_12 , яка здійснила наїзд на ОСОБА_7 який отримав ряд телісних ушкоджень, які в тому числі, кваліфіковані як середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження (а.с. 1).

З цих же матеріалів видно, що досудове розслідування встановило і те, що ОСОБА_12 здійснючи наїзд на ОСОБА_7 була в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 87).

26.04.2021 постановою старшого слідчого СВ Роменського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_15 призначено судово-медичну експертизу щодо наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (а.с. 56), яка, відповідно до висновку експерта № 87 від 27.04.2021 відповіла тим, що у ОСОБА_7 було виявлено легкі, середньої тяжкості і тяжкі тілесні ушкодження, які могли утворитись і від ДТП (а.с. 58).

Потім досудове розслідування у справі двічі продовжувалось (а.с. 105, 108) без вчинення у ньому бідь-яких процесуальних дій, а згодом - 09.01.2023 начальник Липоводолинського відділу Роменської окружної прокурату ОСОБА_10 провадження у спарві закрив з визначених на те п.2 ч.1 ст. 284 КПК України підстав (а.с. 112). Мотиви закриття проваження викладені вище.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до ч.1, 3 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 59 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом, а у разі визнання особи винною у вчиенні злочину, згідно ч.2 ст. 65 КК України їй має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У рішенні ЄСПЛ від 17.09.2014 у справі «Мокану та інші проти Румунії» (Заяви №№ 10865/09, 45886/07 та 32431/08), п. 321, Суд вказав: «Який би спосіб не було обрано, органи влади повинні діяти за власною ініціативою. На додаток, для того, щоби бути ефективним, розслідування має бути здатним привести до встановлення і покарання винних осіб».

Особливу увагу треба звернути на те, що при наявності систематичного (три і більше разів) скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження, у потерпілого є можливість відразу звернутися до Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладне, а також позицію Європейського суду з прав людини, де також йдеться, що особа дійсно не може бути двічі притягнута до відповідальності за одне і те ж правопорушення, колегія суддів не може погодитись з висновком як органу досудового розслідування, так і слідчого судді про те, що притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП (постанова за останнє з яких в матеріалах справи взагалі відсутня), виключає його притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 287 КК України, санкція якої передбачає значно суворішу відповідальність ніж ту, що в даному випадку не правильно, в порушення закону, призначено ОСОБА_11 , а саме у виді:

- штрафу від 1 до 3 тис неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто від 17000 грн до 51000 грн);

- виправні роботи на строк до 2 років;

- обмеженням волі на строк до 5 років;

- позбавленням волі на строк до 5 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого.

Тому, керуючись п.2 ч.3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне Ухвалу слідчого судді Роменськго міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2023, скасувати як таку, що з вимогами ст. 370 КПК України не узгоджується і постановити нову ухвалу, якою скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити, постанову начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 09.01.2023, про закриття кримінального провадження за № 0000165 від 02.04.2021, за ст. 287 КК України, скасувати, кримінальне провадження повернути до Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 і його представника - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Роменськго міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2023, якою представнику потерпілого ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження № 0000165 від 02.04.2021, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на постанову начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 09.01.2023, про закриття кримінального провадження за № 0000165 від 02.04.2021, за ст. 287 КК України, задовольнити.

Постанову начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 09.01.2023, про закриття кримінального провадження за № 0000165 від 02.04.2021, за ст. 287 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження № 0000165 від 02.04.2021 повернути до Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4