Єдиний унікальний номер №943/1967/21
Провадження № 1-кп/943/32/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Буськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України,

встановив:

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено письмове клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим, рапорту оперуповноваженого УСР у Львівській області ДСР НП України ОСОБА_7 від 08.10.2020 року з тих підстав, що такий не відноситься до жодного з об`єктів перелічених у ч.2 ст.84 КПК України, а є лише форма закріплення суб`єктивного ставлення оперуповноваженого.

Вислухавши думку обвинуваченого в підтримку заявленого клопотання, заперечення прокурора, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, стримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, докумєнти, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Веркавною радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під, час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Як вбачається з клопотання, захисник вважає, що рапорт уповноваженого ОСОБА_7 від 08.10.2020 року є лише формою закріплення суб`єктивного ставлення останнього.

Так, даючи оцінку доводів, викладених у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості рапорту, оскільки клопотання зводиться до оцінки суб`єктивного ставлення працівника поліції до процесуального документу під час досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи викладені захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання, судовий розгляд кримінального провадження триває конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Керуючись ст.ст. 87, 89, ч. 2 ст. 349 КПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання доказу очевидно недопустимим, рапорту оперуповноваженого УСР у Львівській області ДСР НП України ОСОБА_7 від 08 жовтня 2020 року - відмовити.

Ухвала остаточна, оскаржень не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1