ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/27/23
Номер справи місцевого суду: 766/431/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

31 липня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2023 року, про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 19:00 год до 06:00 год., терміном до 20 серпня 2023 року.

На підозрюваного ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

-прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками у справі;

-носити електронний засіб контролю.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлює неминучість призначення покарання пов`язаного з позбавленням волі та може покинути місце свого проживання, з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_8 може вчинити інше або аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, стабільного та законного джерела доходу немає, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, систематично притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, даний злочин вчинив в період непогашеної судимості. Також наявний ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілих в кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний обізнаний із місцем їх проживаня.

На думу прокурора слідчий суддя прийшов до помилкового висновку щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 зазначив, що доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Підозрюваний ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З клопотання слідчого вбачається, що відділом поліції №2 Херсонського РУП ГУНП у Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000899 від 22 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

24 червня 2023 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, якщо вони вчинені із застосуванням предмета, спеціального пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

За твердженням слідчого ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання доказами. Крім того слідчий послався на існування ризиків того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому запобігти вказаним ризикам неможливо окрім як шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя частково погодився із доводами сторони обвинуваченого та застосував до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у період часу з 19:00 год до 06:00 год. та покладенням обов`язків, що передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте не доведено існування заявлених ризиків та доцільність застосування відносно ОСОБА_8 саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На думку слідчого судді запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти встановленому ризику.

Надаючи оцінку вказаним висновками слідчого судді у відповідності із доводами апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про недоведеність стороною обвинувачення правових підстав для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме:

-протоколом огляду місця події від 22 червня 2023 року проведеного за адресою: АДРЕСА_2 ;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 22 червня 2023 року;

-протоколами пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 23 червня 2023 року;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 22 червня 2023 року;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 23 червня 2023 року.

Оцінюючи питання існування обґрунтованої підозри, суд апеляційної інстанції виходить із поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Згідно вказаного в рішенні ЄСПЛ визначення, обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені докази, що долучені до клопотання слідчого, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, адже фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри. Зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Поруч із цим, на думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Як вірно вказує в апеляційній скарзі прокурор, матеріалами провадження підтверджено існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

При вирішенні питання щодо існування вказаних ризиків суд апеляційної інстанції виходить із усталеної практики ЄСПЛ із вказаного питання, а також відомостей про особу підозрюваного.

Так, стосовно загрози втечі особи ЄСПЛ виходить із того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, враховуючи, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, хоч і має зареєстроване місце проживання, проте не має міцних соціальних зв`язків, сім`ї, роботи, суд апеляційної інстанції вважає доведеним існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду.

Що стосується питання існування ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілих в кримінальному провадженні, то на думку суду апеляційної інстанції, існування зазначеного ризику обумовлені обставинами інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Так, матеріали провадження свідчать, що в ході вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 здійснювалися погрози застосування насильства до потерпілих. Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 обізнаний із місцем проживання потерпілих існує реальний ризик його незаконного впливу на потерпілих - п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, на думку колегії суддів, у даному випадку наявний ризик вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), адже ОСОБА_8 не працевлаштований, раніше неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, зокрема за скоєння правопорушень у стані алкогольного сп`яніння. На даний час підозрюється у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння в період непогашеної судимості. Таким чином, як вірно зазначає прокурор в апеляційній скарзі, наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний може вдатися до нових протиправних дій.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд апеляційної інстанції виходить із того, що вказаний запобіжний захід є найсуворішим та застосовується виключно якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В даному контексті Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи фактичні обставини провадження, суспільну небезпечність кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , відомості про особу останнього а також існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд погоджується із доводами сторони обвинувачення, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може бути застосований у даному випадку, оскільки він полягає у покладенні на особу обов`язків передбачених ст.194 КПК України. В той же час, з огляду на схильність ОСОБА_8 до імпульсивної поведінки, зокрема в стані алкогольного сп`яніння, вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Запобіжний захід у виді поруки та застави також не може бути застосований у даному випадку, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості про наявність осіб, які є такими, що заслуговують на довіру, та могли б поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Що стосується застосування застави, то суду не надано жодних відомостей про наявність у підозрюваного джерел доходу, які б останній міг би внести на спеціальний рахунок. Крім того застава полягає також у покладенні на підозрюваного обов`язків під загрозою звернення внесених коштів у доход держави. В той же час відомості про особу підозрюваного не свідчать про можливість дотримання ним належної процесуальної поведінки.

Домашній арешт, на думку колегії суддів, також не взмозі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам, оскільки перебування підозрюваного за місцем проживання не гарантує запобіганню ризику скоєння ним нового правопорушення та незаконного впливу на потерпілих, адже ОСОБА_8 притягався до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства.

Таким чином, забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства де він підлягатиме постійному візуальному контролю. Тому відносно підозрюваного має бути застосовано саме запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3, 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із погрозою застосуванням насильства суд апеляційної інстанції вважає недоцільним застосування відносно підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали, якою до ОСОБА_8 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи, що застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні можливе лише в межа строку досудового розслідування, який в даному кримінальному провадженні спливає 24 серпня 2023 року, суд апеляційної інстанції визначає строк дії ухвали про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 серпня 2023 року включно.

Керуючись статтями 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2023 року, якою відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту скасувати.

Клопотання слідчого СВ ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , що погоджене з прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 25 днів - до 24 серпня 2023 року, включно.

Взяти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4