ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/600/23 Справа № 695/3/23 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі

відеоконференції з ДУ "Черкаський

слідчий ізолятор» ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.10.2023, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження 0000312 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

10.08.2023 ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.10.2023.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною, просив скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та з покладанням відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що поза увагою суду залишився той факт, що з моменту оголошення повідомлення про підозру ОСОБА_7 до моменту розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою пройшло дев`ять місяців, за які слідством не встановлено фактів тиску з боку останнього на потерпілого чи свідків, ризиків того, що обвинувачений може впливати на свідків чи сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для вирішення кримінальної справи, перебуваючи під домашнім арештом обвинувачений не зможе впливати на свідків чи інших учасників судового процесу. Відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 може перешкоджати встановленню істини по справі, чи може ухилятися від явки до суду, що свідчить про те, що немає підстав для подальшого його тримання під вартою.

Суд також не дав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_7 необхідне оперативне лікування, проте в умовах медичної частини Черкаського СІЗО таке оперативне втручання зробити неможливо.

Вказує на те, що у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, він характеризується позитивно, офіційно працевлаштований. Його мати ОСОБА_9 надала письмову згоду на постійне проживання сина ОСОБА_7 у належному їй будинку по АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, виділені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 10 років.

Суд першої інстанції врахував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, судом першої інстанції враховано серйозність висунутого обвинувачення за вчинення тяжкого злочину, вчинення якого призвело до загибелі особи, тяжкість покарання, а також дані про його особу, що свідчать про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, місцевим судом враховано практику ЄСПЛ у справі «Яжинський проти Польщі», згідно якої ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

З матеріалів провадження вбачається, що на час розгляду клопотання прокурора, допит свідків судом ще не було завершено , а обвинувачений проживає поряд з ними.

При цьому суд врахував, що обвинувачений є особою молодого віку, не є особою з інвалідністю, має міцні соціальні зв`язки, а саме: має зареєстроване місце проживання, одружений, позитивно характеризується, раніше не судимий, за даним кримінальним провадженням інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, обвинуваченому не обирався, однак зазначені обставини не є беззаперечно стримуючими факторами.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, характер і обставини вчинення кримінального правопорушення, надав оцінку особі останнього, з врахуванням чого дійшов вірних висновків про те, що ризики, наведені прокурором, існують і є доведеними, що не дає підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, зважаючи на серйозність висунутого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, яке призвело до загибелі людини, а тому він може переховуватися від суду, а також зважаючи, що допит свідків судом ще не було завершено.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника ОСОБА_8 про те, що судом не надано оцінки стану здоров`я ОСОБА_7 , який потребує оперативного втручання.

Відповідно до відповіді філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях від 20.06.2023 № 790/ЧК-23 на даний час обвинувачений ОСОБА_7 : практично здоровий. 30.11.2022 доставлений до КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» проведено обстеження та рекомендоване оперативне втручання в плановому порядку. Отже обвинувачений ОСОБА_7 на даний час не потребує невідкладної медичної допомоги чи госпіталізації до закладів МОЗ, тому у суду не було підстав для зміни запобіжного заходу у зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_7 .

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час її апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що 01.09.2023 по даному кримінальному провадженню ухвалено вирок, яким його засуджено до 6 років 5 місяців позбавлення волі, але який ще не набрав чинності, а тому відсутній ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого, і вважає, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

Колегія суддів з таким твердженнями не погоджується, оскільки переглядає законність ухвали місцевого суду на момент її постановлення. Ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 не зменшує ризику - переховування від органів досудового розслідування та/або суду, з огляду на призначене останньому покарання у виді 6 років 5 місяців позбавлення волі.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.10.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді