Справа № 461/6865/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/381/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2022 року про відмову у відкритті провадження за заявою останнього про перегляд судового рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2010 року за нововиявленими обставинами,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд судового рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2010 року за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись із цією ухвалою, засуджений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2022 року та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржене рішення не відповідає вимогам чинного КПК України, Європейської конвенції з прав людини та Конституції України. Зазначає, що звернувся до суду першої інстанції з метою усунення порушень стосовно нього судами України Протоколу 7 ст. 2 Європейської конвенції з прав людини (на оскарження в кримінальних справах) і здійснення правосуддя на засадах рівності перед законом і КПК України.

Як зазначає апелянт, вироком Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2010 року його засуджено до довічного позбавлення волі. Відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України (в ред. 1960 року) справу розглядав суд в складі головуючого судді та двох суддів-засідателів, а відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України (в ред. 1960 року) розгляд справи в апеляційному і касаційному провадженні здійснювався в складі професійних суддів. Тобто після розгляду справи в складі одного судді та двох суддів-засідателів він, відповідно до вимог закону, має право подати апеляцію, де справу розгляне суд у складі трьох суддів. Саме в апеляційному провадженні суд вирішує питання про винуватість чи невинуватість особи. Втім, на думку ОСОБА_6 , цього права він був позбавлений і мав можливість оскарження вироку лише в одній інстанції в касаційному провадженні. Таким чином він оскаржив вирок суду першої інстанції до ВСУ, суд перевірив законність і обґрунтованість вироку, не виходячи за межі своїх повноважень.

Апелянт, покликаючись на ст. 94 КПК України (в ред. 2012 року), просить, щоб суд при розгляді його клопотання поновив його право на оскарження вироку Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2010 року та призначив новий розгляд справи в апеляційному порядку в повному обсязі, для встановлення його винуватості чи невинуватості у скоєнні злочину.

На переконання засудженого, на нього поширюються вимоги ч. 4 ст. 5 КК України у частині норми «якщо після скоєння особою діяння, передбаченого цим кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався декілька разів, законну силу має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи». Просить врахувати рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі №1-7/99, від 18 квітня 2000 року №6-рп/2000 у справі №1-3/00, від 14 грудня 2000 року №15-рп/00 у справі №1-31/00.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

За змістом ухвали, засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати вирок, ухвалений 11 червня 2010 року Апеляційним судом Львівської області, та ухвалити новий вирок з урахуванням нововиявлених обставин. При цьому як на нововиявлені обставини засуджений покликається на те, що під час розгляду справи він мав можливість оскаржити вирок лише в одній інстанції, в касаційному провадженні. З огляду на те, що відбулись зміни у кримінальному та кримінально-процесуальному законодавстві, просив розглянути заяву за нововиявленими обставинами.

Суд, відмовляючи у відкритті провадження за цією заявою, виходив з того, що зазначені в заяві засудженого обставини не є нововиявленими, а тому підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими та виключними обставинами врегульований главою 34 КПК, у якій наведений вичерпний перелік таких обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та ґрунтується на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими та виключними обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч.ч. 2, 3 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження покликаються як на нововиявлені або виключні, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини істотно вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

З матеріалів провадження вбачається, що в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_6 покликався на зміни в кримінальному та кримінальному процесуальному законодавстві, які зумовили встановлення іншого порядку оскарження вироку суду першої інстанції. Зокрема, за КПК України 1960 року (у редакції станом на день вчинення злочину) у касаційному порядку могли бути перевірені, зокрема, вироки апеляційного суду, постановлені ним як судом першої інстанції (ст. 383 КПК). З огляду на те, що вирок стосовно нього ухвалював як суд першої інстанції апеляційний суд у складі двох суддів та трьох народних засідателів, ОСОБА_6 вважає, що порушено його право на захист.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що, перевіривши заяву ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого, оскільки останнім у цій заяві не зазначено обставин, які б могли бути визнані нововиявленими відповідно до вимог ст. 459 КПК України.

Так, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду у своїй постанові від 3 лютого 2020 року у справі №522/14170/17 дійшла такого правового висновку: «Положення ч. 2 ст. 464 КПК про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті».

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені засудженим ОСОБА_6 у його заяві обставини не належать до визначеного законом предмету перегляду судових рішень згідно з главою 34 КПК, оскільки внесення змін до кримінального та кримінального процесуального закону, в тому числі і стосовно порядку розгляду кримінальних справ та їх перегляду в апеляційному і касаційному порядку, не є нововиявленими обставинами у розумінні змісту положень ч. 2 ст. 459 КПК. Вказаний перелік таких обставин є вичерпним.

Таке рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №937/9140/21, згідно з якою у разі ненаведення в заяві про перегляд судових рішень, що набрали законної сили, передбачених процесуальним законом нововиявлених чи виключних обставин, у відкритті провадження за таким зверненням засудженого слід відмовити.

Доводи апелянта про те, що на нього поширюються вимоги ч. 4 ст. 5 КК України є безпідставними, адже ця норма регулює дію закону про кримінальну відповідальність, тобто дію матеріального права, у часі, тоді як зміна порядку оскарження судового рішення в апеляційній та касаційній інстанціях визначається кримінальним процесуальним законом. Більше того, як уже зазначалося, суди в Україні дотримуються принципу правової визначеності, за яких рішення суду, що набрало законної сили, є остаточним та не може бути переглянутим повторно, за винятком випадків, передбачених ст. 459 КПК України, що передбачає для цього вичерпний перелік підстав.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі засудженого не наведено. Тому з огляду на вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення викладених в апеляційній скарзі вимог.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 459 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2022 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд судового рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2010 року за нововиявленими обставинами залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4