Справа №587/1744/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/894/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Вимагання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 20 лютого 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.3 ст.154, ч.4 ст. 189, ч.1 ст.301, ч.2 ст.156 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що дія попередньої ухвали, якою було вирішено питання запобіжного заходу, закінчується, а кримінальне провадження ще не розглянуто і з об`єктивних причин не може бути розглянуто в межах строку обраного запобіжного заходу. Також, прокурор вказував на те, що ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу не зменшились та існують і запобігти їм, застосувавши до останнього більш м`які запобіжні заходи, неможливо.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20 лютого 2023 року, клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 квітня 2023 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 20 квітня 2023 року включно, з покладенням на нього обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт зазначає, що він, як захисник обвинуваченого, заперечував щодо продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а на підтвердження своїх доводів посилався на наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази які, на його думку, обумовлюють доцільність обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а саме, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Так, ним було звернуто увагу суду на те, що ОСОБА_6 є особою середнього віку, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 , має матір похилого віку, яка через незадовільний стан здоров`я потребує стороннього догляду, є особою з інвалідністю 3 групи через захворювання на діабет 2 типу, йому поставлені відповідні діагнози, рекомендації щодо лікування, недотримання яких може призвести до погіршення стану його здоров`я та матиме для нього незворотні негативні наслідки.

Крім того, він наголошував, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення не є настільки вагомими, щоб говорити про те, що його вина хоча б частково є доведеною, а навпаки, його вина належними та допустимими доказами не підтверджується. Обвинувачений не відмовляється від надання пояснень та висловлює готовність виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Також, він зауважував, що ОСОБА_6 за місцем свого постійного місця проживання характеризується позитивно, будь-які факти про наявність скарг від сусідів за місцем його постійного проживання чи місцем проживання його матері відсутні, що він впродовж усього строку тримання під вартою дотримувався умов застосованого запобіжного заходу, має бездоганну репутацію, скарг від адміністрації установи на нього не надходило.

Також, апелянт вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором доведені не були, не конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_6 може вчиняти тиск на потерпілих та свідків, чому його особа не заслуговує на довіру, і що саме свідчить про те, що він буде продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення за місцем свого проживання, якщо буде перебувати під цілодобовим домашнім арештом, при тому, що останній раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався.

Також, апелянт звертає увагу на те, що потерпілі дають показання у судовому провадженні вільно та без тиску з боку обвинуваченого ОСОБА_6 чи інших осіб, які теоретично могли б діяти в його інтересах, завершено допит потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показання яких, на його думку, є непереконливими та недостатніми для вини обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах. ОСОБА_11 взагалі пояснила, що мала інтимні стосунки з обвинуваченим за гроші і таким чином не підтвердила обвинувачення ОСОБА_6 у, нібито, примушуванні її до вступу з ним у статевий зв`язок. Крім того, було розпочато допит потерпілої ОСОБА_12 , а потерпіла ОСОБА_13 постійно перебуває за межами м. Суми та області, що унеможливлює вчинення відносно неї тиску з боку обвинуваченого, а тому ризики, на які вказує прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, щодо ймовірного впливу та тиску на потерпілих, є недоведеними із зазначених підстав та втратили свою актуальність.

Неврахуванням вказаних обставин, призвело до того, що судом постановлено рішення, вважати яке законним та обґрунтованим підстави відсутні, оскільки суд не врахував, що прокурором не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а саме, цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, та що ОСОБА_6 слід продовжити строк дії саме запобіжного заходу, який є винятковим.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду його учасники були повідомлені належним чином у передбаченому законом порядку, і до його початку захисник ОСОБА_7 , який є апелянтом, та діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав заяву про розгляд поданої ним апеляційної скарги за його відсутності, та за відсутності останнього.

З заявою про здійснення апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження без участі звернувся, також, і прокурор.

Враховуючи наявність вказаних заяв, а також, що про дату час і місце учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, керуючись ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , здійснити за їх відсутності, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі та врахував усталену практику ЄСПЛ та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що у провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.3 ст.154, ч.4 ст. 189, ч.1 ст.301, ч.2 ст.156 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів та що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, не зменшили та існують. При цьому, прокурор вказував, що запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, неможливо, а тому, просив клопотання задовольнити.

Перевіряючи доводи поданого прокурором клопотання на предмет заявлених ризиків, суд дійшов вірного висновку про їх наявність, та що вони не зменшились, з врахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження.

При цьому, судом було враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину проти неповнолітніх осіб, санкція якого передбачає тривалі строки позбавлення волі, а також, що останній офіційно не працює, не має стабільних джерел доходів, не зв`язаний міцними соціальними зв`язками. Крім того, судом було враховано і те, що у даному кримінальному провадженні ще не допитані потерпілі та свідки, на яких, за певних обставин, обвинувачений може чинити тиск, з метою зміни показань на свою користь.

Саме з врахуванням вказаних обставин, суд і дійшов висновку, що з метою запобігти ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, є доцільним продовжити останньому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його правильність підстав не вбачає.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_6 є особою середнього віку, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 , має матір похилого віку, яка через незадовільний стан здоров`я потребує стороннього догляду, то колегія суддів вважає їх такими, що встановлені ризики жодним чином не зменшують, з врахуванням того, що вказані обставини існували і раніше та не стали для обвинуваченого стримуючим фактором при вчинення тяжких та особливо тяжкого злочину, в тому числі, пов`язаних з сексуальним насильством щодо неповнолітньої особи.

Посилання апелянта на відсутність достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів є безпідставними, оскільки при вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу вказаним обставинам оцінка не надається, за наявності того, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні злочинів, з врахуванням зібраних у справі доказів, здійснюється судом, який у даній справі буде приймати рішення за результатом її розгляду по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання захисника в апеляційній скарзі на стан здоров`я обвинуваченого, оскільки матеріалами, які надійшли на розгляд апеляційному суду не підтверджено те, що в силу своєї хвороби ОСОБА_6 не може перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

Ті обставини, що обвинувачений за місцем свого постійного місця проживання характеризується позитивно, будь-які факти про наявність скарг від сусідів за місцем його постійного проживання чи місцем проживання його матері відсутні, не є тими беззаперечними обставинами, за яких продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не було б підстав, і на думку колегії суддів, на спростування доводів апелянта, в даному випадку, неможливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, прокурором у клопотання доведена у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що судом було враховано і позицію представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_14 , а також потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити, що лише підтверджує те, що ризик ймовірного впливу та тиску обвинуваченого на потерпілих свою актуальність не втратив.

Що стосується посилань апелянта на те, що ОСОБА_6 впродовж усього строку тримання під вартою дотримувався умов застосованого запобіжного заходу, має бездоганну репутацію, та що скарг від адміністрації установи на нього не надходило, то вказані обставини свідчать лише про дієвість застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, який необхідно продовжити з метою забезпечення і подальшої його належної процесуальної поведінки.

При цьому, колегія суддів враховує і практику ЄСПЛ, відповідно до якої тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З врахуванням того, що злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, у вчиненні яких, в тому числі, обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , становлять небезпеку для суспільства, в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав є виправданим продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена у відповідності до вимог національного законодавства та з врахуванням Європейської практики, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Сумського районного суду м. Суми від 24 лютого 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4