Дата документу 09.05.2023 Справа № 314/263/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/803/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/263/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09.08.2022 року приблизно о 21 годині, діючи повторно, в умовах воєнного стану з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись поблизу залізничної дороги перегон «Вільнянськ-Новогупалівка», 1074 км, пікет №1, скориставшись відсутністю уваги працівників, відкрив релейні шафи сигнальних установок та шляхом перекусу дротів бокорізами таємно викрав трансформатори, чим спричинив АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурного підрозділу «Запорізька дистанція сигналізації та зв`язку» матеріальну шкоду на загальну суму 4203,90 грн.

19.08.2022 року в обідній час доби ОСОБА_8 , діючи повторно, в умовах воєнного стану з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись поблизу залізничної дороги, перегон «Вільнянськ-Новогупалівка», 1072 км, пікет №4, скориставшись відсутністю уваги працівників, відкрив релейні шафи сигнальних установок та шляхом перекусу дротів бокорізами таємно викрав трансформатори, чим спричинив АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурного підрозділу «Запорізька дистанція сигналізації та зв`язку» матеріальну шкоду на загальну суму 9586,08 грн.

07.09.2022 року в обідній час доби ОСОБА_8 , діючи повторно, в умовах воєнного стану з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись поблизу залізничної дороги на вхідному світлофорі «Н», станція «Кирпотине», 206 км, пікет №9, скориставшись відсутністю уваги працівників, відкрив релейну шафу сигнальної установки та шляхом перекусу дротів бокорізами таємно викрав пристрої СЦБ, чим спричинивши АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурного підрозділу «Запорізька дистанція сигналізації та зв`язку» матеріальну шкоду на загальну суму 66258,93 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити, пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши до нього ст.75 КК. Допитати в якості свідка цивільну дружину обвинуваченого - ОСОБА_9 . Свої вимоги мотивувала тим, що обвинувачений одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, працює, став на шлях виправлення. Щодо негативної характеристики, то зі слів обвинуваченого він характеризується позитивно, у зв`язку з чим було направлено відповідний запит до сільської ради. Крім того, представник потерпілої особи зазначав, що сума збитку менша, ніж зазначено в матеріалах кримінального провадження, та просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з такого.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до зазначених засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Під час призначення заходу примусу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК віднесено до тяжких злочинів. При цьому, виконуючи приписи ст.65 КК, суд зважив на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд правильно визнав рецидив злочинів.

Крім того, районний суд обґрунтовано врахував і дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, працює, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд звернув увагу і на наявність у обвинуваченого 11 судимостей за вчинення кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів. Покарання за раніше вчинені злочини обвинувачений відбував в місцях позбавлення волі. Проте, незважаючи на ці обставини обвинувачений ОСОБА_8 до нормального життя не повернувся і знову продовжив свою злочинну діяльність та вчинив тяжкий злочин у даній справі через 4 місяці після останнього звільнення з місць позбавлення волі.

Така поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на його очевидне небажання стати на шлях виправлення та перевиховання. Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що станом на момент апеляційного розгляду завдана внаслідок кримінального правопорушення матеріальна шкода обвинуваченим не відшкодована навіть частково.

В своїй апеляційній скарзі захисник вимагала призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК. Проте такі вимоги захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону з огляду на наступне.

Аналізуючи зміст ст.75 КК, колегія суддів зауважує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Разом з тим, колегія суддів з огляду на дані про особу обвинуваченого, які свідчать про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та, як наслідок, про підвищену суспільну небезпеку для суспільства, вважає, що досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства є неможливим. А тому застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення за обставин даної справи буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що покарання обвинуваченому призначено в межах мінімальної межі, встановленої санкцією ч.4 ст.185 КК.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а вимоги захисника про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК задоволенню не підлягають.

Надана захисником характеристика щодо ОСОБА_8 на його виправлення та перевиховання не впливає.

Правових підстав, які би доводили явну несправедливість призначеного обвинуваченому за вироком суду покарання, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4