29.08.2023
Справа № 331/3415/22
Провадження № 1-кс/331/1574/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0001799 від 26.09.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2 та ч.2 ст.436-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області капітан юстиції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0001799 від 26.09.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2 та ч.2 ст.436-2 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що громадянин України ОСОБА_4 будучи проросійськи налаштованою особою, яка підтримує агресивну політику російської федерації та звинувачує українську владу у розв`язуванні та ескалації конфлікту між Україною та російською федерацією починаючи з 2014 року, 09.03.2023 о 23 год. 27 хв. та 22.03.2023 о 14 год. 13 хв., перебуваючи за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване та публічне поширення матеріалів, використовуючи власний персональний комп`ютер та всесвітню мережу Інтернет, за допомогою особистої сторінки (облікового запису) мовою оригіналу « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Вконтакте», здійснив публічне поширення матеріалів, а саме: фотозображення, яке опубліковане 09 березня 2023 року о 23 год. 27 хв.: латинська буква «Z», здійснена білим кольором на чорному фоні; фотозображення, яке опубліковане 22 березня 2023 року о 14 год. 13 хв.: фотозображення чотирьох осіб чоловічої статі у військовій формі російського зразку з шевроном «Z», які тримають у руках прапор, який виконаний у кольорах т.зв. «ДНР» та написом на ньому білим кольором «Донєцкая народная республика», під ногами знаходиться Державний Прапор України, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Також, громадянин України ОСОБА_4 , будучи проросійськи налаштованою особою, яка підтримує агресивну політику російської федерації та звинувачує українську владу у розв`язуванні та ескалації конфлікту між Україною та російською федерацією, о 22 год. 01 хв. 30.03.2023 перебуваючи за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів, використовуючи власний мобільний пристрій та всесвітню мережу Інтернет, за допомогою облікового запису (акаунту) на ім`я мовою оригіналу - « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 в месенджері «Telegram» у публічно доступній проросійській групі мовою оригіналу - « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснив публічне висловлювання мовою оригіналу: «Смысл снова проводить референдум на 4 областях в которых уже сделали свой выбор люди. Я лично из Запорожья и не хочу никаких Усраинских властей тут, ждём только освобождения и Русского флага на о. Хортица. Хватит поиграли 30 лет в незалежнисть и все досвидания. Выдуманное государство Воров и Собачников типа Данилова. Никому уже не верим.», у якому міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої 2014 році.

Враховуючи викладене, 08.08.2023 органом досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого суду м.Запоріжжя від 27.07.2023 (провадження №1-кс/331/1527/2023, справа №331/3415/22), проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , відповідно до витягу №339762152 від 20.07.2023 з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянки України НОМЕР_1 виданий 19.12.1995, під час проведення якого було виявлено та вилучено наступні речі, які мають вагоме значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме:

- мобільний телефон ZTE в корпусі чорного кольору, IMEI I: НОМЕР_2 , IMEI II: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон iPhone в корпусі білого кольору, IMEI НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_8 ;

- банківську картку «приватбанк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_7

08.08.2023 постановою слідчого всі вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , речі та предмети було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що вказані речі зберігають на собі сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення.

Також, 08.08.2023 ОСОБА_4 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 КК України - виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої 2014 році та ч. 2 ст. 436-2 КК України - поширення матеріалів, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На підставі вищевикладеного, просить суд клопотання про арешт майна, задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно яке було вилучене 08.08.2023 під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме на:

- мобільний телефон ZTE в корпусі чорного кольору, IMEI I: НОМЕР_2 , IMEI II: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон iPhone в корпусі білого кольору, IMEI НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_8 ;

- банківську картку «приватбанк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_7 .

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0001799 від 26.09.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2 та ч.2 ст.436-2 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке було вилучене 08.08.2023 під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме на:

- мобільний телефон ZTE в корпусі чорного кольору, IMEI I: НОМЕР_2 , IMEI II: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон iPhone в корпусі білого кольору, IMEI НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_8 ;

- банківську картку «приватбанк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1