ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 638/6678/23

провадження № 1-кп/638/1420/23

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001319 від 08 червня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корюківка Чернігівської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працює Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_6 », який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 263 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушуючи Постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затверджену Наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, якими заборонено знаходження у власності громадян холодної зброї, без відповідного дозволу, діючи умисно, не маючи відповідного дозволу, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний задум, ОСОБА_6 , приблизно у січні 2023 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, безпідставно, придбав на невстановленому сайті за допомогою всесвітньої мережі «Інтернет», холодну зброю - телескопічний кийок, після чого почав його незаконно зберігати за місцем свого мешкання та носити при собі.

Діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого п. 2 п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і ©холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), 07 червня 2023 року, маючи при собі холодну зброю - телескопічний кийок, перебував у лісосмузі на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. №72-А по проспекту Перемоги в м. Харкові, заздалегідь помістивши його до кишені одягнутої на ньому сумки чорного кольору, носив його при собі без передбаченого законом дозволу.

Злочинна діяльність ОСОБА_6 була припинена співробітниками поліції, які 07 червня 2023 року, в період часу з 14 години 20 хвилин по 14 години 45 хвилин, під час огляд місця події - площадки поблизу буд. №72-А по проспекту Перемоги в м. Харкові виявили та вилучили у ОСОБА_6 холодну зброю - телескопічний кийок, який останній носив у кишені одягнутої на ньому сумки чорного кольору.

Відповідно до висновку експерта № 20162 за результатами проведення судової експертизи холодної зброї від 16 червня 2023 року встановлено, шо наданий на дослідження телескопічний кийок виготовлений заводським способом (Китай) та за криміналістичною класифікацією належить до категорії неклинкової холодної зброї ударно-дробильної дії.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за частиною другою cтатті 263 КК України, тобто носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною другою статті 263 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Зазначив, що критично ставиться та дуже шкодує про скоєне, щиро розкаявся у вчиненому та зробив для себе належні висновки, у подальшому ніколи такого не повторить. Просив суд суворо його не карати.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просив суд призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Зауважив, що придбавши предмет злочину, останній керувався самозахистом, водночас, тим самим він вчинив таке кримінальне правопорушення як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу. Також просив суд врахувати обставину, що пом`якшує відповідальність, а саме, щире каяття та, зважаючи на те, що ОСОБА_6 добровільно видав предмет злочину, а не передав його третім особам, також просив суд визнати як обставину, яка пом`якшує відповідальність, усунення шкідливих наслідків.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила суд врахувати обставину, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_6 , а саме щире каяття, а також той факт, що він добровільно видав предмет злочину, під час досудового розслідування проявив себе як добропорядна людина та повідомив органу досудового розслідування всі обставини вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 працює як фізична особа-підприємець, а відтак має змогу сплатити штраф, просила суд призначити ОСОБА_6 покарання за частиною другою статті 263 КК України у виді штрафу в розмірі 1100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700, 00 грн. Процесуальні витрати на залучення експерта стягнути з обвинуваченого на користь держави. Матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано. Цивільний позов не заявлено. Долю речових доказів просила вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є логічними, послідовними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, при цьому, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав можливим провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням положень частини третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_6 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною другою cтатті 263 КК України, тобто носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Корюківка Чернігівської області, громадянин України, одружений, з вищою освітою, працює ФОП « ОСОБА_6 », який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не звертався, раніше не судимий.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 КК України, є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого.

Водночас суд враховує, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному, його відношення до вчиненого злочину, та добропорядну поведінку після скоєння кримінального правопорушення, який добровільно видав предмет злочину та під час досудового розслідування повідомив всі фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а також той факт, що матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення та його поведінку після його вчинення, соціальну характеристику особи: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, зокрема, офіційне працевлаштування останнього, отримання стабільного доходу, що свідчить про його можливість сплатити штраф, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, та, зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, доходить висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання, передбаченого санкцією частини другої статті 263 КК України, у виді штрафу.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 судом не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі частини другої статті 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано, цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 263 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи холодної зброї № 20162 від 16 червня 2023 року в розмірі 7169 (сім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривні 40 копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази:

- телескопічний кийок, який виготовлений заводським способом (Китай) та за криміналістичною класифікацією належить до категорії неклинкової холодної зброї ударно-дробильної дії, який знаходиться у полімерному сейф-пакеті, горловина якого зав`язана ниткою білого кольору, до кінців нитки кріпиться бирка з паперу білого кольору, на якій є відтиски штампу «ННЦ «ІСЕ» Досліджуваний матеріал №18», та пояснювальний текст: «Речові докази за кримінальним провадженням №0001319: - телескопічний кийок. До висновку ННЦ «ІСЕ» №20162 від 16.06.2023. Завідувач сектору ДЗВД ЛКД (підпис) ОСОБА_8 », який знаходиться на зберіганні в камері схову ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області - після набрання вироком законної сили - знищити;

- DVD-RW диск, об`ємом 4,7GB, наданий уповноваженою особою ДПП УПП в Харківській області з двома відеозаписами, які були зафіксовані 07 червня 2023 року на нагрудні камери (відеореєстратори) поліцейських Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області, на відкритій ділянці місцевості на площадці за адресою: м. Харків, проспект Перемоги, 72-А - після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1