Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/1229/22

Номер провадження: 1-кп/511/56/23

15 травня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000121 внесеного до ЄРДР від 27.03.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петичени Калараського району Молдова, громадянина України, пенсіонера, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України та ст.128 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2022 року біля 09.20годин між обвинуваченим ОСОБА_4 , який перебував в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 та його сином ОСОБА_6 виникла чергова сварка.

В подальшому у ОСОБА_4 на ґрунті постійних сімейних чвар, виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на навмисне позбавлення життя свого сина ОСОБА_6 , в той же день, близько 09:40год., ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з мотивів злості, діючи умисно та цілеспрямовано, взяв до рук гладко ствольну одноствольну мисливську рушницю «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру, яка знаходилась в приміщенні літньої кухні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання смерті ОСОБА_6 підійшов до вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 та покликав сина, щоб здійснити у нього постріл з цієї рушниці.

Коли ОСОБА_6 відчинивши ліву половину двостулкових дверей кімнати і наполовину тулубу зупинився в дверному отворі, ОСОБА_4 розпочав з ним знову сварку, при цьому рушницю «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру направив у бік сина.

В цей же час, в кімнаті разом з ОСОБА_6 знаходився ОСОБА_8 , який почувши крики ОСОБА_4 , почав виходити із приміщення, при цьому штовхнув праву половину двостулкових дверей. Однак, ОСОБА_6 , з метою уберегти ОСОБА_8 , різко повернув свого сина від дверей та повів всередину кімнати.

В цей час, ОСОБА_4 , розуміючи, що його син ОСОБА_6 повертається до кімнати, з метою вбивства останнього, здійснив один постріл з рушниці «ИЖ- КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру у напрямку відчинених дверей, однак заплановане вбивство не зміг довести до кінця, оскільки ОСОБА_6 вже покинув дверний отвір і зайшов в кімнату.

В результаті пострілу ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у виді садна верхньої повіки лівого ока.

Крім цього, ОСОБА_4 , з метою умисного вбивства свого сина ОСОБА_6 , тримаючи зброю у руках, а саме одноствольну гладкоствольну мисливську рушницю «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачати, а саме, що в кімнаті крім його сина може знаходитись і його онука ОСОБА_8 , здійснив один постріл з рушниці «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру у напрямку відчинених дверей кімнати, у якій перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

В результаті своїх дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді травми правого ока, що поєднує контузію і забій) очного яблука з частковим гемофтальмом (крововиливом у склисте тіло ока), субретинальним (під райдужну оболонку ока) крововиливом, рваною раною і опіками шкіри верхньої та нижньої повік.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ст.128 КК України, визнав повністю, щиро покаявся. За ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, вину визнав частково, зазначивши що тримаючи у руках рушницю, не мав умислу на вбивство свого рідного сина, а взявши до рук рушницю, мав на меті тільки налякати його. Суду надав наступні покази.

Так, він проживає зі своєю дружиною в будинку АДРЕСА_1 . В цьому ж будинку, в інший його частини з окремим входом, проживають його син ОСОБА_10 та його онук ОСОБА_11 . Останнім часом між ними постійно відбувались сварки, оскільки ОСОБА_11 в силу свого молодого віку не слухається його, постійно в приміщені гаражу включає гучно музику, по господарству взагалі не допомагає, та на його зауваження не реагує. Він неодноразово намагався поговорити з онуком, однак той його не слухає. Так у вечірній час, 26.03.2022 року він звернувся до онука з проханням вимкнути музику, оскільки музика заважала йому відпочивати, але ОСОБА_11 його не послухав, та почав на його адресу нецензурно лаятися. Він чоловік похилого віку, має своє господарство. Цілими днями зайнятий по своїм справам і бажає, щоб онук йому хоча б трішки допомагав, але він його не слухається. Також він неодноразово просив свого сина ОСОБА_12 поговорити з ОСОБА_11 , як батько із сином, однак результатів це надало. На ранок, 27.03.2022 року, він біля 09.00 години вирішив зайти до хати к сину поспілкуватися із ним та поскаржитися на погану поведінку ОСОБА_11 . Він взяв з собою мисливську рушницю, яка дісталася йому після смерті батька, щоб його слова були більш переконливими, оскільки всі попередні розмови не давали належного результату. Але він не збирався здійснювати постріл, а бажав тільки налякати сина. Зайшовши до приміщення веранди, залишився стояти на вході, лівою рукою він товкнув двері, які відчиняються усередину приміщення, при цьому тримаючи рушницю у правій руці за приклад з курком, стволом до низу уздовж тулуба, покликав ОСОБА_12 , але з дверей кімнати виглянув ОСОБА_11 , який побачивши рушницю в його руках, напевно злякався та повернувся до кімнати. Потім в дверях кімнати показався ОСОБА_12 , який почав кричати на нього та ображати нецензурною лайкою, а він в свою чергу почав кричати на нього, що він не займається вихованням свого сина, та не допомагають йому на городі та по господарству, і в якійсь момент з рушниці стався постріл, напевно він при сварці дернув рукою в якій була рушниця. Він злякався, коли побачив, що від пострілу полетіли щепки у верхньому куті дверей, при цьому він не бачив, що щепами було поранено ОСОБА_11 . Злякавшись від того що він випадково здійснив постріл з рушниці, повернувся та пішов на двір, але ОСОБА_12 його наздогнав повалив на землю, декілька разів вдарив та відібрав рушницю. Він ніколи в житті не хотів би позбавити життя свого рідного сина, він не знає як так сталося. На той час йому було дуже боляче за те, що онука якого він виховував з народження, так погане себе поводить й не слухається, й не допомагає діду, а його син ОСОБА_12 , замість того щоб якось посприяти на свого сина, займав сторону ОСОБА_11 , а до нього як до свого батька не прислуховувався. Він вважає, що своєю поведінкою та ставленням до нього як до батька, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 його довели до того, що не маючи вже ніяких слів для розмов з ними, він вирішив їх налякати, продемонструвавши в руках рушницю.

Потерпілий ОСОБА_6 , суду пояснив, дійсно між ним та його батьком ОСОБА_4 27.03.2022 року вранці відбулася сварка, яка закінчилася тим, що батько здійснив постріл, однак наразі він вважає, що в такому вчинку він та його син ОСОБА_11 мають провину, оскільки самі спровокували діда. Батько не одноразово скаржився йому на ОСОБА_11 , та просив його з ним поговорити. Також, і напередодні, 26.03.2022 року батько прохав його поговорити з ОСОБА_11 щодо недопустимості такої поведінки. Однак, він не хотів його почути, та не став розмовляти з ОСОБА_11 , оскільки не хотів його карати так як, ОСОБА_11 залишився без матері, оскільки вона його покинула після народження, і він його виховує самостійно. Таким чином він проігнорував скарги свого батька стосовно поганої та недопустимої поведінки онука і також в грубій формі відповів батьку, щоб він не втручався до їх стосунків. Вранці, 27.03.2022 року батько знову намагався поговорити з ним, однак розмова пройшла в грубій формі. А потім батько прийшов до їх частини будинку та покликав його, на що він стоячи в дверному отворі своєї кімнати, почав в грубій формі кричати на батька «щоб він йшов геть та залишив їх в покої», але потім побачив, що батько стоячи на вході у веранду, тримає в руках рушницю направленою до підлоги. Він стояв в дверному отворі своєї кімнати і злякався коли побачив у батька в руках рушницю та почав побоюватися за своє життя та життя свого сина ОСОБА_11 , якій також перебував у кімнаті. Так, їх двері в кімнату є двостулковими, і з внутрішньої сторони кімнати біля дверей стояв ОСОБА_11 та слухав їх розмову, а потім ОСОБА_11 притулився до дверей і вони почали відкриватися і в цю мить стався постріл, який попав в лівий верхній кут закритої стулки дверей. Він намагався відштовхнути ОСОБА_11 , однак від пострілу полетіли щепки дверей та сильно поранили око ОСОБА_11 й трохи зачепили його. Йому ніяких серйозних тілесних ушкоджень заподіяно не було тільки садно на обличчі. Тому він одразу кинувся до сина, щоб йому допомогти, після чого викликав для сина швидку, а потім побіг на двір та відібрав у батька рушницю.

Потерпілий ОСОБА_6 додатково додав, що самого моменту пострілу він не бачив, оскільки відвернувся від батька з метою запхнути ОСОБА_11 до кімнати, який виглядав з правої стулки дверей. Також додав, що не згоден з кваліфікацією дій батька за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, так як вважає що батько ОСОБА_4 не мав ніякого умислу на його вбивство. Вважає, що батько взявши в руки рушницю мав на меті тільки налякати його. Яких-небудь претензій до свого батька він немає та просить суворо його не карати, про що надав письмову заяву (а.к.п. 105, т.1)

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повністю підтримавши пояснення потерпілого ОСОБА_6 надав суду ідентичні покази. Підтвердив, що він отримав травми правого ока, внаслідок чого лікувався, дід матеріально допомагав і він ніяких претензій до нього не має. Також додав, що дуже жалкує що таке сталося, відчуває себе винуватим в тому що сталося, оскільки дійсно погано поводив себе з дідом. Просить суд суворо діда не карати й не позбавляти його волі.

Судом ретельно досліджені письмові докази сторони обвинувачення, а саме:

Витяг з кримінального провадження №0000121 з якого вбачається, що 27.03.2022 року до Роздільнянського РВП надійшло повідомлення від органів охорони здоров`я про те, що 27.03.2022 року біля 09:40 год. по АДРЕСА_1 , відбулася стрілянина, в результаті чого є постраждалі. При виїзді СОГ Роздільнянського РВП на місці події було встановлено, що 27.03.2022 року біля 09:40 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи за місцем мешкання по АДРЕСА_1 в стані алкогольного сп`яніння, після сварки з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останнього, виник прямий умисел направлений на позбавлення його життя. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 взяв мисливську гладкоствольну рушницю, перебуваючи в будинку за місцем мешкання, переслідуючи прями умисел на позбавлення життя свого сина ОСОБА_6 , здійснив один постріл з рушниці у його напрямку, в результаті чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився поруч з батьком, отримали тілесні ушкодження. Відомості зареєстровані в ЄРДР за правовою кваліфікацією ст.15 ч.2 ст.115 ч.1 КК України (а.к.п. 108-109, т.1).

Витяг з ЄО, що зареєстровано в ІТС «Інформаційний портал НПУ» (ЖЄО) Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області за №1627 від 27.03.2022року (а.к.п.110)

Огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , який проводився на підставі заяв ОСОБА_13 про надання дозволу (а.к.п.111, т.1), що підтверджується відповідним протоколом від 27.03.2022року з фото таблицями, згідно якого: старший слідчий СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 з 11.00 год. до 12.00 год., у присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , у присутності ОСОБА_13 , провели огляд місця події за вищезазначеною адресою. В ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено: - вогнепальну рушницю, без зазначення марки, із номером НОМЕР_2 на прикладі разом із стріляною гільзою в стволі рушниці на якій міститься надпис «ТАХО» 16/70 20г №3; - 8 (вісім) металевих фрагментів неправильної форми, зовні схожі на дріб; - 3 (три) змиви з підлоги кімнати речовини бурого кольору зовні схожі на кров. (а.к.п. 112-130, т.1)

Постанова слідчого від 27.03.2022 року, відповідно до якої вищезазначене майно визнано речовими доказами з метою проведення експертних досліджень та після проведення досліджень поміщено до камери зберігання Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області (а.к.п.131-132, т.1)

Ухвала слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.03.2022 року, якою накладено арешт на тимчасове вилучено майно, а саме: - вогнепальну рушницю, без зазначення марки, із номером НОМЕР_2 на прикладі разом із стріляною гільзою в стволі рушниці на якій міститься надпис «ТАХО» 16/70 20г №3; - 8 (вісім) металевих фрагментів неправильної форми, зовні схожі на дріб; - 3 (три) змиви з підлоги кімнати речовини бурого кольору зовні схожі на кров. (а.к.п.145-146, т.1)

Заява ОСОБА_6 від 27.03.2022 року, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності свого батька ОСОБА_4 , який здійснив в нього один постріл. (а.к.п.133, т.1)

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.03.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 був затриманий 27 березня 2022 року о 15 годині 00 хвилини за адресою: АДРЕСА_2 . При здійснені особистого обшуку затриманої особи нічого не виявлено та не вилучалось (а.к.п.135-137, т.1)

Протокол огляду речових доказів від 27.03.2022 року з фото таблицями, з якого вбачається, що оглядом є службове приміщення кабінету №51 Роздільнянського РВП де на підлозі розташовано вилучену вогнепальну зброю у вигляді мисливської рушниці на якій а саме на спусковій скобі міститься номер НОМЕР_1 . Далі відповідну рушницю було розібрано на 3 елементи в ході чого на прикладі від рушниці виявлено номер НОМЕР_1 та в стволі рушниці розташована стріляна гільза із надписом «ТАХО» 16/70 20г №3. По проведенню огляду стріляна гільза із надписом «ТАХО» 16/70 20г №3 була упакована до сейф пакету. (а.к.п 138-142, т.1)

Висновок експерта №7 від 28.03.2022 року, відповідно до якого, встановлено, що у гр-на ОСОБА_6 були виявлені наступні ушкодження: садно на верхньому повіку лівого ока. Дане ушкодження спричинено, можливо у зазначений вище час 27 березня 2022 року, в результаті дії тупим предметом та відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.к.п.143-144, т.1)

Ухвала слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.03.2022 року, згідно якої підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з моменту затримання, тобто з 27 березня 2022 року до 25.05.2022 року включно. (а.к.п. 147-148, т.1)

Протоколи отримання зразків для експертизи від 21.04.2022 року, відповідно до яких у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відібрані зразки крові для проведення експертиз (а.к.п. 149,150, т.1)

Висновок судово-психіатричного експерта №138 від 12.04.2022 року, відповідно до якого: підозрюваний ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, знаходився у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння, однак його дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, у зв`язку із чим, він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. (а.к.п.151-153, т.1)

Висновок експерта №324 від 27.04.2022 року, яким встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. (а.к.п.160-161, т.1)

Висновок експерта №327 від 13.05.2022 року, яким встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров потерпілого ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. На трьох марлевих тампонах зі змивами, вилученими з підлоги будинку АДРЕСА_1 знайдена кров людини, в якій виявлений тільки антиген Н, властивий, як основний, групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО, що не виключає походження крові як від потерпілого ОСОБА_6 так і потерпілого ОСОБА_7 , які мають означену групу крові. (а.к.п.155-158, т.1)

Висновок експерта №12 від 02.05.2022 року, відповідно до якого, встановлено, що у гр-на ОСОБА_7 були виявлені наступні ушкодження: у виді травми правого ока, що поєднує контузію і забій) очного яблука з частковим гемофтальмом (крововиливом у склисте тіло ока), субретинальним (під райдужну оболонку ока) крововиливом, рваною раною і опіками шкіри верхньої та нижньої повік; контузія (забій) лівого очного яблука. Дані ушкодження спричинені 27 березня 2022 року в результаті дії тупим предметом. Не виключається можливість утворення травми правого ока від ударної дії стороннього тіла на вказане око. Виявлені ушкодження не відносяться до небезпечних для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. (а.к.п.162-163, т.1).

Витяг з кримінального провадження №0000178 з якого вбачається, що 04.05.2022 року до ЧЧ Роздільнянського РВП надійшов рапорт від старшого слідчого СВ Роздільнянського РВП ОСОБА_14 про те, що в ході досудового слідства по матеріалам кримінального провадження №0000121, встановлено, що громадянин ОСОБА_4 , спричинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_7 . Відомості зареєстровані в ЄРДР за правовою кваліфікацією ст.128 КК України (а.к.п. 164, т.1).

Заява ОСОБА_7 від 04.05.2022 року, відповідно до якої, останній претензій до ОСОБА_4 не має і просить його не притягувати до кримінальної відповідальності (а.к.п.165, т.1).

Постанова прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 від 12.05.2022 року, відповідно до якої матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях за №0000121 від 27.03.2022 року та №0000178 від 04.05.2022 року об`єднані в одне провадження за №0000121 за ч.2.ст.15 ч.1 ст.115 та ст.128 КК України. (а.к.п. 166-167, т.1)

Протокол додаткового огляду від 17.05.2022 року з фототаблицями, яким додатково проводився огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де були здійснені заміри від місця пострілу до вхідних дверей (а.к.п. 168-175, т.1)

Висновок експерта №СЕ-19/116-22/3830-БЛ від 20.06.2022 року, в якій зазначено, що надана на дослідження рушниця, належить до категорії вогнепальної зброї, є одноствольною мисливською рушницею 16 калібру моделі «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , промислового виробництва СРСР (Іжевський машинобудівельний завод). Рушниця до стрільби придатна. Надана на дослідження гільза, стріляна з наданої на дослідження мисливської рушниці. Надані на дослідження вісім металевих фрагментів, йомовірніше за все є множинним метальним снарядом (шріт, картеч або їх фрагментами) мисливського патрона (а.к.п. 178-185, т.1)

Висновок експерта №СЕ-19/116-22/7368-БЛ від 30.06.2022 року, в якій зазначено, що здійснення пострілу з наданої на дослідження рушниці моделі «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру, без натиснення на спусковий гачок за такою умовою (при різких рухах особи із зброєю в руках, коливанні) не можливо. (а.к.п.189-191, т.1)

Протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , від 28.03.2022 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 за пропозицією слідчого, спочатку розповів, а потім відобразив на місці події буд. АДРЕСА_1 , обставини, які відбувались 27.03.2022року в ранковий час. (а.к.п. 13-17, 19-24, т.2). Відтворений в судовому засіданні відеозапис слідчого експерименту ( а.к.п.18, т.2 ) повністю відповідає зазначеному в письмовому протоколі. Зауважень не надходило.

Протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 , від 28.03.2022 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 за пропозицією слідчого, спочатку розповів, а потім відобразив на місці події буд. АДРЕСА_1 , обставини, які відбувались 27.03.2022року в ранковий час. (а.к.п. 25-31, 32-36, т.2). Відтворений в судовому засіданні відеозапис слідчого експерименту (а.к.п.37, т.2) повністю відповідає зазначеному в письмовому протоколі. Зауважень не надходило.

Протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 , від 28.03.2022 року, з якого вбачається, що підозрюваного ОСОБА_4 за пропозицією слідчого, спочатку розповів, а потім відобразив на місці події буд. АДРЕСА_1 , обставини, які відбувались 27.03.2022року в ранковий час. (а.к.п. 1-5, 7-12, т.2). Відеозапис слідчого експерименту в судовому засіданні відтворювався, але досліджений не в повному обсязі, оскільки відеозапис переривається. (а.к.п.6, т.2)

На підтвердження законності проведеного слідчого експерименту від 28.03.2023року за участю підозрюваного ОСОБА_4 , за клопотанням сторони обвинувачення, судом були допитані в якості свідків поняті, які приймали участь у проведенні даної слідчої дії.

Так свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердили, що дійсно вони були запрошенні слідчим для проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , і їм, як понятим були роз`яснені права. Крім того, підтвердили, що в проведенні відтворення на місці обстановки подій, ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , добровільно спочатку розповів всі обставини, після чого всі учасники події зайшли у приміщення веранди в буд. АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 розповідаючи показував, яким чином тримав у своїх руках рушницю.

Заяв чи клопотань щодо визнання цього доказу недопустимим, стороною захисту заявлено не було.

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Так, стороною захисту було заявлено клопотання про доручення органу досудового розслідування провести додатковий огляд місця події з метою здійснення точних замірів отвору від пострілу на двері кімнати.

Клопотання обґрунтовано тим, що, в ході дослідження письмових доказів по даному кримінальному провадженню, а саме при дослідженні протоколу огляду місця події від 27.03.2022 року, зазначені невірні розміри виявленого отвору від пострілу на двері кімнати № НОМЕР_3 . Так, в протоколі зазначено, що в лівій стороні двостулкових дверей будинку, де перебували потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , на відстані 40 см від верхньої частини дверей виявлено отвір розміром 5х6.5 см. Захист вважає, що слідчий СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , який проводив дану слідчу дію, помилився при замірах та зазначив у протоколі огляду невірне розташування отвору, який утворився на лівій стулці дверей внаслідок пострілу із рушниці обвинуваченим ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 07.12.2022 року клопотання захисника задоволено, та надано дозвіл слідчим слідчого відділу Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області на проведення огляду домоволодіння та прибудинковій території домоволодіння АДРЕСА_1 , доручено слідчим слідчого відділу Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області провести в рамках кримінального провадження № 000121 внесеного до ЄРДР від 27.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115, ст. 128 КК України, додатковий огляд домоволодіння та прибудинковій території домоволодіння за вказаною адресою. При додатковому огляді дверей будинку, пошкоджених пострілом, здійснити заміри та зафіксувати відстань отвору на стулці дверей кімнати №1 від верхньої та від нижньої планки дверей.

На виконання ухвали суду, 09.01.2023 року до суду направлений відповідний протокол огляду від 06.01.2023 року з фототаблицями, який був досліджений в судовому засіданні та відповідно до якого встановлено, що загальний розмір висоти двох стулкових між кімнатних дверей кімнати №1, складає 1,93м; розмір від верхньої частини дверей до початку зробленого пошкодження яке під час огляду має ознаки виділення ґрунту двох стулкових між кімнатних дверей кімнати №1, складає 0,37м; розмір від нижньої частини дверей до початку зробленого пошкодження яке під час огляду має ознаки виділення грунту двох стулкових між кімнатних дверей кімнати №1, складає 1,48м.(а.к.п.216-227, т.1)

Крім того, за клопотанням сторони захисту в якості свідка, судом була допитана донька обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_19 , яка суду повідомила, що проживає також по АДРЕСА_1 , але в будинку АДРЕСА_1 . Так, 27.03.22року вона була на роботі і нічого пояснити про події того дня, не може. Але потім їй розповіла мати, що батько стріляв із рушниці, внаслідок чого його затримали поліцейські, а племінника відвезли до лікарні. Вона може пояснити, що ОСОБА_10 , разом зі своїм сином ОСОБА_11 постійно знущались над батьком. Це виражалося в тому, що ОСОБА_12 часто випивав, а в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 стає агресивним, поводить себе так нібито він господар в домі, дозволяє себе на адресу батьків кричати та висловлюватися грубою нецензурною лайкою. ОСОБА_11 , не слухається діда, постійно огризається з ним та йому на зло вмикає гучно музику. Батько неодноразово їй скаржився на таку не поважну поведінку до нього з боку сина та онука.

Відповідаючи на запитання, свідок повідомила, що батько ніколи в житті не застосовував фізичну силу, він дуже спокійна людина. Її батьки практично самостійно з народження займались вихованням ОСОБА_11 , коли його мати покинула ОСОБА_12 . На її думку, батько взяв рушницю тільки для того щоб якось налякати ОСОБА_12 , бо він та ОСОБА_11 напевно його довели до такого обуреного стану.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, всебічно та повно вивчивши всі обставини кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.128 КК України, кваліфіковані як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, - повністю знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.

Проте, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, кваліфіковані як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, де особа виконала усі дії які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та повинні бути перекваліфіковані, з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 115 КК України, вбивством належить вважати умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно ч. 2 ст. 15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Отже, відповідно до статті 24 КК умисел поділяється на прямий і непрямий. Межа між цими видами умислу визначається спрямованістю волі винного: діючи із прямим умислом, винний бажає настання певних наслідків, діючи з непрямим умислом не бажає настання цих наслідків, але свідомо припускає їх настання.

З роз`яснень, що дані в п. 4 постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» слідує, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, виходячи з вимог закону та згідно з усталеною судовою практикою, хоча умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, проте замах на цей злочин можливий лише з прямим умислом.

На вказаному неодноразово наголошував і Верховний Суд у своїх судових рішеннях (зокрема, у постанові від 16.12.2021 року у справі № 311/1739/20, у постанові від 08.12.2021 року у справі №760/19781/18, у постанові від 03.06.2021 року у справі №636/4085/19, у постанові від 09.02.2021 року у справі №754/2480/18).

Якщо винна особа діяла з непрямим умислом, вона не може нести відповідальність за замах на вбивство. Не може бути кваліфікований злочин як замах на вбивство у випадку, коли винна особа діє з неконкретним умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність в таких випадках настає лише за наслідками, які фактично настали.

Питання про наявність в діях особи умислу на вбивство, як роз`яснено в п. 22 цієї Постанови, слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень чи інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2013 року у справі №5-32кс12, згідно якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду від 30.08.2019 року у справі №140/548/17, від 15.08.2019 року у справі №610/3116/17.

Обґрунтовуючи обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України сторона обвинувачення в обвинувальному акті посилається, що злочинний умисел, спрямований на вбивство сина ОСОБА_6 виник у батька ОСОБА_4 , з мотивів злості, який діючи умисно та цілеспрямовано, взяв до рук гладко ствольну одноствольну мисливську рушницю «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру, яка знаходилась в приміщенні літньої кухні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання смерті ОСОБА_6 підійшов до вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 та покликав сина, щоб здійснити у нього постріл з цієї рушниці. Коли ОСОБА_6 відчинивши ліву половину двостулкових дверей кімнати і наполовину тулубу зупинився в дверному отворі, ОСОБА_4 розпочав з ним знову сварку, при цьому рушницю «ИЖ-КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру направив у бік сина. В цей же час, в кімнаті разом з ОСОБА_6 знаходився ОСОБА_8 , який почувши крики ОСОБА_4 почав виходити із приміщення, при цьому штовхнув праву половину двостулкових дверей. Однак, ОСОБА_6 , з метою уберегти ОСОБА_8 , різко повернув свого сина від дверей та повів всередину кімнати. В цей час, ОСОБА_4 , розуміючи, що його син ОСОБА_6 повертається до кімнати, з метою вбивства останнього, здійснив один постріл з рушниці «ИЖ- КБ» № НОМЕР_1 , 16 калібру у напрямку відчинених дверей. Однак, свій злочинний намір на заподіяння смерті сина ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 не зміг довести до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 вже покинув дверний отвір і зайшов в кімнату.

Під час судового розгляду справи не встановлено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження прямого умислу ОСОБА_4 , спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_6 .

Судом встановлено та підтверджено показаннями самих потерпілих та обвинуваченого, що потерпілі ОСОБА_6 та його син ОСОБА_7 є близькими родичами обвинуваченого ОСОБА_4 , які проживають весь час разом. Обвинувачений ОСОБА_4 є батьком потерпілого ОСОБА_6 та постійно, з моменту народження у сина його онука ОСОБА_11 , він безпосередньо приймав участь у його вихованні та допомагав сину, як міг, оскільки мати ОСОБА_11 покинула його з народження та залишила із батьком. Так, після неодноразових спроб поговорити із сином щодо недопустимої поведінки ОСОБА_11 , яка виражалася у не послуханні та заперечень щодо допомоги по господарству, а також включення гучної музики, яка заважала діду, в силу його похилого віку, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи розлюченим на поведінку своїх родичів, взявши до рук рушницю, пішов до їх частини будинку з метою в черговий раз поговорити, при цьому вважав, що рушниця у його руках, якось налякає сина, і він з ним зможе поговорити. Однак, ОСОБА_12 , побачивши рушницю в руках свого батька, злякався, та почав ще більше його ображати й кричати на його адресу, щоб той залишив їх з сином у спокої, тобто на розмову не пішов, почалась якась штовханина з дверима, і саме в цей час пролунав постріл, який був направлений в верхній кут дверей. Після пострілу обвинувачений ОСОБА_4 одразу покинув приміщення веранди та пішов на подвір`я. Через декілька хвилин, потерпілий ОСОБА_6 самостійно підійшов до батька та відібрав у нього рушницю.

Вказане дає суду підстави дійти висновку, що в даній ситуації, якби обвинувачений ставив мету позбавлення життя потерпілого, то він мав реальну можливість довести свій намір до завершення.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 за весь час, 27 березня 2022 року знаходження в приміщенні будинку, де мешкають потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до моменту здійснення пострілу з рушниці, він просто демонстрував її в руках.

На переконання суду, саме лише знаряддя злочину, в даному випадку рушниця, та спосіб його застосування (один постріл направлений у верхній кут кімнатних дверей), без урахування інших обставин, не свідчать про умисел на позбавлення життя.

Отже, відсутні будь-які об`єктивні дані про те, що, здійснюючи постріл з рушниці, ОСОБА_4 мав намір спричинити саме смерть потерпілому ОСОБА_6 та стороною обвинувачення не надано будь-яких інших доказів, які б доводили такий мотив. Виходячи з таких фактичних обставин, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність прямого умислу на спричинення смерті потерпілому.

Враховуючи, що обвинуваченим здійснено лише один постріл, який прийшовся у верхній кут дверей, наслідків від цього ніяких не настало для потерпілого ОСОБА_6 , а тому суд визнає правдивими показання обвинуваченого в частині відсутності у нього умислу на спричинення смерті потерпілому, в зв`язку з їх відповідністю фактичним обставинам справи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема у справі "Коробов проти України", неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до змісту ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про те, що поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами не доведено, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Разом з тим, суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається така кваліфікуюча ознака злочину, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом, кваліфікація злочинів завжди пов`язана із необхідністю обов`язкового встановлення та доказування кримінально-процесуальними й криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акт її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Стаття 129 КК України кваліфікує погрозу вбивством як злочин проти життя і здоров`я особи.

Погроза вбивством є найнебезпечнішим видом психічного насильства. За допомогою психічної дії суб`єкт насильства прагне направити волю своєї жертви на виконання або невиконання потрібних йому дій. При цьому можливі і побічні наслідки психічного насильства виникнення стресового стану, отримання психічної травми або навіть тимчасове психічне захворювання.

Погроза може бути словесною, усною (віч-на-віч), письмовою (листом, телеграмою), виражатися у формі жестів, демонстрації зброї, тобто різними діями, які переконливо вказують на намір винного, а також може бути передана через третіх осіб.

Мотив і мета це факультативні ознаки суб`єктивної сторони складу злочину. Вони не тільки дають можливість правильно зрозуміти психічний, стан особи в момент вчинення злочину, виявити причини протиправної поведінки, але й точно визначити форму вини і ступінь суспільної небезпеки особи, і врешті-решт дати правильну кримінально-правову оцінку вчиненому.

Будь-яка вольова поведінка людини, у тому числі і злочинна, виходить, із визначених мотивів і направляється на досягнення певної мети. Між мотивом і метою існує певний внутрішній зв`язок. Як тільки з`являється мотив вчинення злочину, то зразу ж виникає і відповідна мета.

З практичної точки зору можна виділити мотиви, які найчастіше зустрічаються в житті, зокрема, це особисті неприязні стосунки; помста, ревнощі; хуліганські мотиви; корисливі мотиви тощо.

Мета погрози вбивством може мати різну спрямованість, але завжди кінцева мета особи, яка її вчиняє, буде пов`язана із прагненням порушити психічну рівновагу потерпілого, з тим, щоб підпорядкувати собі його волю. Мета залякування характерна для кожної об`єктивованої (вираженої зовні) погрози вбивством. Завдання слідчих та судових органів полягає в тому, щоб встановити початкову мету залякування потерпілого, оскільки її відсутність виключає склад злочину, передбачений ст. 129 КК України. Похідна мета у конкретному випадку має свої особливості та випливає з аналізу обставин вчиненого злочину.

Судовим розглядом встановлено, що напередодні подій які сталися, а саме 26 березня 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та його рідними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стався словесний конфлікт внаслідок непорозуміння.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи образу на свого сина ОСОБА_6 , який не бажав поговорити з ОСОБА_11 щодо його поведінки по відношенню до нього, 27 березня 2022 року, перебуваючи короткий проміжок часу в приміщенні будинку, де мешкають потерпілі, його син - ОСОБА_6 та його онук - ОСОБА_7 , до моменту здійснення ним пострілу з рушниці, хоча словесно і не висловлював на адресу свого сина погрози вбивством, але демонструючи рушницю, яку тримав в руках, намагався, довести свою мету до кінця і в решті-решт поспілкуватися із сином щодо поганої поведінки онука, тобто своїми діями прагнув порушити психічну рівновагу потерпілого, з тим, щоб підпорядкувати собі його волю.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_6 , побачивши в руках батька рушницю, сприйнявши рушницю в руках батька за реальну погрозу, почав побоюватися за своє життя та життя свого сина ОСОБА_11 , який в цей час перебував в приміщенні кімнати практично поруч із ним біля кімнатних дверей.

Суд вважає, що такі фактичні обставини повністю відображені та підтверджені наведеними вище доказами.

Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд дійшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 за епізодом з потерпілим ОСОБА_6 - підлягають кваліфікації за ч.1 ст.129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.128 КК України, кваліфіковані як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, заподіяне потерпілому ОСОБА_7 , - повністю знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому доведеності в правильності кваліфікації не потребують.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначеннясудами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Так обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 є щире каяття по епізоду нанесення необережних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючими відповідальність ОСОБА_4 обставинами є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме те, що обвинувачений, вчинив кримінальні правопорушення вперше (а.к.п.71, т.2), на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває (а.к.п. 66, 67, т.2) за місцем проживання характеризується позитивно (а.к.п. 70, т.2).

Також судом враховується похилий вік обвинуваченого та його стан здоров`я, а також повна відсутність претензій з боку потерпілих та їх думка, які просили його суворо не карати.

При цьому судом береться до уваги, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №138 від 12.04.2022 року, ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, знаходився у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння, однак його дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, у зв`язку із чим, він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. (а.к.п.151-153 т.1)

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з можливим звільненням від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинувачених покласти на них обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання з випробуванням.

Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.03.2022 року, накладено арешт на тимчасове вилучено майно, а саме: - вогнепальну рушницю, без зазначення марки, із номером НОМЕР_2 на прикладі разом із стріляною гільзою в стволі рушниці на якій міститься надпис «ТАХО» 16/70 20г №3; - 8 (вісім) металевих фрагментів неправильної форми, зовні схожі на дріб; - 3 (три) змиви з підлоги кімнати речовини бурого кольору зовні схожі на кров. (а.к.п.145-146, т.1)

У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.

На досудовому слідстві проведена судова експертиза зброї № СЕ-19/116-22/3830-БЛ від 20.06.2022 року, процесуальні витрати на залучення експерта склали 1887 грн.08 коп. (т.1, а.к.п.177), та судова експертиза зброї № СЕ-19/116-22/7368-БЛ від 30.06.2022 року, процесуальні витрати на залучення експерта склали 755 грн.12 коп. (а.к.п.188 т.1), які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.100, 174,337, 349, 368, 369- ст.371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, 128 КК України і призначити йому покарання:

-ч.1 ст. 129 КК України - у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців;

- ст.128 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Залишити до набрання вироком законної сили, обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця с.Петичени Калараського району Молдова, громадянина України, пенсіонера, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, на користь держави, процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз зброї № СЕ-19/116-22/3830-БЛ від 20.06.2022 року в сумі 1887,08грн., та № СЕ-19/116-22/7368-БЛ від 30.06.2022 року в сумі 755,12грн., всього на загальну суму - 2 642,20 грн.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.03.2022 року, на тимчасове вилучене майно, а саме: - вогнепальну рушницю, без зазначення марки, із номером НОМЕР_2 на прикладі разом із стріляною гільзою в стволі рушниці на якій міститься надпис «ТАХО» 16/70 20г №3; - 8 (вісім) металевих фрагментів неправильної форми, зовні схожі на дріб; - 3 (три) змиви з підлоги кімнати речовини бурого кольору зовні схожі на кров.

Речові докази:

- вогнепальну рушницю, без зазначення марки, із номером НОМЕР_2 на прикладі разом із стріляною гільзою в стволі рушниці на якій міститься надпис «ТАХО» 16/70 20г №3, - після набрання вироком законної сили, знищити;

- 8 (вісім) металевих фрагментів неправильної форми, зовні схожі на дріб, після набрання вироком законної сили, знищити;

- 3 (три) змиви з підлоги кімнати речовини бурого кольору зовні схожі на кров, після набрання законної сили, знищити.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1