ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/2745/20 Номер провадження 1-кп/636/492/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 0000784 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Кочеток Чугуївського району Харківської області, українки, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючої судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи згідно з постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 20 листопада 2019 року визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, з накладенням стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, будучи належним чином ознайомленою з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, а також про відповідальність про невиконання вказаних робіт, 11 грудня 2019 року під розпис отримала направлення від Чугуївського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області за № 24/34/4192-19 від 11 грудня 2019 року до Комунального підприємства «Чугуївський комунальний комплекс» для відбування адміністративного стягнення, згідно з яким повинна була приступити до відбування суспільно корисних робіт не пізніше 16 грудня 2019 року.

Згідно з наказом № 155 від 12 грудня 2019 року ОСОБА_4 було прийнято на оплачувані суспільно корисні роботи до Комунального підприємства «Чугуївський комунальний комплекс».

Згідно з графіком виходу на роботу особи, до якої застосовано стягнення у вигляді суспільно корисних робіт ОСОБА_4 09 січня 2020 року, 10 січня 2020 року, 13 січня 2020 року та 14 січня 2020 року для відпрацювання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт до Комунального підприємства «Чугуївський комунальний комплекс» не з`явилась без поважних причин. Таким чином, фактично ОСОБА_4 не було відпрацьовано 32 години суспільно корисних робіт, станом на січень 2019 року.

У зв`язку з цим, 20 березня 2020 року фахівцем Чугуївського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_4 складено протокол № 1 про адміністративне правопорушення, яке передбачено ст. 183-2 КУпАП.

Згідно з постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 квітня 2020 року, що набрала законної сили 04 травня 2020 року, за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП з накладенням стягнення у виді трьох діб арешту.

Незважаючи на це, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-1 КУпАП та розділу ХІ-ХУ Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19 березня 2013 року, вона повинена дотримуватись встановлених законодавством порядку та умов відбування стягнення у виді суспільно-корисних робіт, діючи умисно, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій, зокрема, притягнення до кримінальної відповідальності, та бажаючи їх настання, з метою злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт, після притягнення її за постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 квітня 2020 року до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, продовжила ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, що виразилось у не виході на суспільно-корисні роботи більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а саме в період з 21 квітня 2020 року до 25 червня 2020 року, чим злісно ухилилась від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 398-2 КК України визнала повністю, не оспорювала фактичні обставини справи та пояснила, що дійсно будучи згідно з постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 20 листопада 2019 року визнаною винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, з накладенням стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, та належним чином ознайомленою з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, 09 січня 2020 року, 10 січня 2020 року, 13 січня 2020 року та 14 січня 2020 року для відпрацювання адміністративного стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт до Комунального підприємства «Чугуївський комунальний комплекс» не з`явилась без поважних причин, хоча повинна була приступити до їх виконання не пізніше 16 грудня 2019 року. Окрім того незважаючи на притягнення її згідно з постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 квітня 2020 року до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт з накладенням стягнення у виді трьох діб арешту, продовжила ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, а саме не вийшла на суспільно-корисні роботи більше двох разів протягом місяця без поважних причин в період з 21 квітня 2020 року до 25 червня 2020 року. В скоєному щиро каялася.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачена та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення злочину, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у злісному ухиленні особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт. Її дії правильно кваліфіковані за ст. 389-2 КК України.

За таких обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_4 є осудною, суд вважає, що вона підлягає покаранню за вчинене нею кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про вид та міру покарання винній ОСОБА_4 суд враховує її щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного кримінального правопорушення, критичній оцінці своєї протиправної поведінки і визнає цю обставину, відповідно до ст. 66 КК України такою, що пом`якшує її покарання. Обставин, що обтяжують покарання винної, передбаченими ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до тяжкого злочину, особу винної та обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, її ставлення до скоєного кримінального правопорушення та вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 389-2 КК України.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ст. 389-2 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.

Враховуючи наявність пом`якшуючої обставини, відсутність обставин, що обтяжують її покарання, даних про особу винної, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання і застосовує ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням на неї на цей строк обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винної і попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжні заходи щодо ОСОБА_4 не обирались.

Керуючись ст. 368, 369, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно з ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1