ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 706/135/19

провадження № 51-2326 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 січня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000423, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марлівка Новомиргородського району Кіровоградської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115,

ч. 3 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2022 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 18 вересня 2018 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на її користь 6 100 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 січня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 вересня 2018 року в період часу з 10 год по 11 год, за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс останньому невстановлену досудовим розслідуванням кількість ударів кулаками та ногами в область тулуба, після чого спільно затягнули ОСОБА_9 до коридору вказаного будинку, де ОСОБА_7 наніс потерпілому кілька ударів ногою по тулубу. Потім спільно, за допомогою мотузки, зв`язали потерпілому руки й ноги та потягнули до кімнати будинку, де помістили на ліжко та за допомогою електричного кабелю, особа кримінальне провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю, зв`язала ОСОБА_9 .

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 спільно з особою, кримінальне провадження відносно якої закрите, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 перебуває в безпорадному стані, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заволодіння грошовими коштами і цінностями потерпілого та заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи електричний кабель зв`язали ОСОБА_9 з метою отримання інформації про місце знаходження грошових коштів, нанесли йому невстановлену кількість ударів руками та ногами по різних частинах тіла, після чого ОСОБА_7 за допомогою липкої стрічки, обмотуючи навколо голови, заклеїв ОСОБА_9 ротову порожнину, щоб останній не кричав, після чого особа, кримінальне провадження відносно якої закрите, підійшов до ОСОБА_9 й стиснув його шию рукою, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї петлею, закритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер, що ускладнились лівостороннім гемотораксом (накопичення крові в лівій плевральній порожнині), від яких помер на місці, а також легкі тілесні ушкодження, після чого заволоділи коштами ОСОБА_9 в сумі 6 100 грн, які знаходились на тумбочці в кімнаті, чим спричинили йому матеріального шкоду на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що вказана в протоколах пред`явлення особи для впізнання від 20 та 17 грудня 2018 року за участі свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інформація, на яку суд послався у вироку, є аналогічною показанням вказаних свідків під час допиту. При цьому в судовому засіданні дані свідки не допитувались у зв`язку з відмовою сторони обвинувачення від їх допиту, тому дані протоколів пред`явлення особи для впізнання із вказаними свідками не можуть бути доказами в кримінальному провадженні, а покладення їх в основу обвинувального вироку є порушенням положень ст. 23 та ст. 95 КПК України.

Крім цього, під час допиту експерта сторона захисту заявляла клопотання про перегляд відеозапису слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 , однак в його задоволенні відмовлено з посиланням на те, що кримінальне провадження щодо останнього закрито у зв`язку із його смертю, при цьому вказаний протокол слідчого експерименту в судовому засіданні не досліджувався. Незважаючи на наведене, суд послався у вироку на протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 від

18 вересня 2018 з відеозаписом, як на доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень,.

Також сторона захисту вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , оскільки він був проведений в той же день після його допиту, де ОСОБА_7 підтвердив свої показання, надані під час допиту.

Стверджує, що суд першої інстанції не надав оцінки показанням свідків, які були допитані в судовому засіданні, чим допустив порушення приписів ст. 94 КПК України.

Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За результатами перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції зробив на підставі ретельного аналізу й оцінки досліджених доказів, а саме: показань потерпілої ОСОБА_8 , даних, що містяться у протоколах огляду місця події та трупа від 14 вересня 2018 року, протоколах проведення слідчих експериментів від 18 вересня 2018 рокуз підозрюваним ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_12 , щодо якого кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, протоколах пред`явлення особи для впізнання зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідно від 17 та 20 грудня 2018 року, висновках експерта № 05-7-02/357 від 14 вересня 2018 рокута

№ 05-7-02/357/28 від 21 грудня 2018 року, а також роз`яснень експертом в судовому засіданні зазначених експертиз.

Вказаний висновок місцевого суду був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є обґрунтованим, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Згідно зі ст. 17 КПКУкраїни особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню,

доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом,

і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК України доведена допустимими й достатніми доказами.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, які є аналогічними за своїм змістом доводам його касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Так, що стосується доводів касаційної скарги сторони захисту про порушення принципу безпосередності та не дослідження усього обсягу доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, 04 лютого 2021 року в судовому засіданні був змінений обсяг та порядок дослідження доказів в кримінальному провадженні після зміни головуючого судді. З`ясувавши позиції сторін, судом ухвалено продовжити дослідження письмових матеріалів кримінального провадження та, у зв`язку з наполяганням прокурора допитати свідків сторони обвинувачення (т. 4 а. п. 97-99). У подальшому, а саме під час судового розгляду

14 квітня 2022 року, прокурор відмовився від допиту свідків у зв`язку із неможливістю забезпечення їх явки в судове засідання після вжиття всіх передбачених процесуальним законом заходів, з урахуванням ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року про застосування примусового приводу свідків (т. 5 а. п. 95-104, 108-109). Із встановленим обсягом та порядком дослідження доказів погодилась сторона захисту, яка, в тому числі не заперечувала проти проведення судового розгляду за відсутності свідків сторони обвинувачення (т. 6 а. п. 28-29).

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 17 та 20 грудня 2018 року за участі свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відповідають вимогам кримінального процесуального закону, оскільки слідчі дії проведені відповідно до положень ст. 228 КПК України та оформлені з урахуванням приписів статей 104 та 231 КПК України. Той факт, що вказані свідки не допитувалися у судовому засіданні, не є підставою для визнання недопустимими доказами протоколів про пред`явлення особи для впізнання за їх участю, оскільки не суперечить положенням статей 23 та 95 КПК України, на що посилається сторона захисту у касаційній скарзі

(т. 4 а. п. 135-137, 138-140).

Крім цього, з урахуванням клопотання сторони захисту про перегляд відеозапису слідчої дії - слідчого експерименту в присутності експерта задля встановлення можливості настання смерті потерпілого від асфіксії за наведених ОСОБА_12 обставин, в задоволенні якого судом відмовлено, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що згідно висновку експерта № 05-7-02/357/28 від 21 грудня 2018 року, можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 при обставинах вказаних в ході проведення слідчого експерименту 18 вересня 2018 за участю підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_12 - не виключається. Наведений висновок підтверджений в судовому засіданні експертом ОСОБА_13

(т. 4. а. п. 146-149, т. 6 а. п. 28-29).

Також, як убачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, зокрема, у судовому засіданні від 24 січня 2020 року здійснено відтворення диску із відеозаписом слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_12 , тому колегія суддів вважає обґрунтованими посилання у вироку, як на доказ винуватості ОСОБА_7 , на протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 від 18 вересня 2019 року з відеозаписом до нього (т. 2 а. п. 230-231).

На думку Суду, не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту щодо недопустимості, як доказу винуватості ОСОБА_7 , протоколу слідчого експерименту від 18 вересня 2018 року з останнім з підстав, що слідчий експеримент був проведений в той же день після його допиту, де ОСОБА_7 підтвердив свої показання, надані під час допиту (т. 2 а. п. 221).

Так, дослідивши та надавши оцінку протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , апеляційний вказав, що цю процесуальну дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України, і її результат зафіксовано із дотриманням вимог статей 104, 105 КПК України.

Як убачається з даних протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , у ньому зафіксовані не показання останнього, а результати перевірки і уточнення відомостей, отриманих з його показань про вчинення кримінальних правопорушень по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 .

Ця слідча дія була зафіксована за допомогою відеозапису, який долучені до протоколу слідчого експерименту.

Суди встановили, що зазначену слідчу дію проведено 18 вересня 2018 року за участю ОСОБА_7 з виїздом на декілька локацій, де останній в деталях розповів та відтворив на місці обставини приїзду в с. Заячківка Христинівського району Черкаської області, готування до вчинення злочинів, вказав місце зустрічі з ОСОБА_9 та послідовність вчинення щодо потерпілого протиправних дій спочатку на подвір`ї домоволодіння, а потім в будинку.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що процесуальну дію проведено у формі, що не містить ознак відтворення дій і обставин події, та вона зводилась виключно до проголошення та підтвердження ОСОБА_7 наданих під час допиту показань, про що зазначає сторона захисту.

Суд першої інстанції не посилався в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 на показання допитаних в ході судового розгляду свідків обвинувачення

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки вказані показання є неналежними доказами, тому доводи касаційної скарги щодо порушення судом положень ст. 94 КПК України є неспроможними.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що доводи апеляційних скарг сторони захисту були предметом ретельної перевірки апеляційного суду, з наданням на них вичерпних відповідей та докладних мотивів, з яких ці доводи були залишені без задоволення, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням статей 370, 419 КПК України.

На переконання суду касаційної інстанції, покарання засудженому ОСОБА_7 призначено з дотриманням положень статей 50, 65 КК України та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням та не є явно несправедливим через суворість.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3