КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2802/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 367/6477/20 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2023 року,

за участю учасників апеляційного розгляду

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

в режимі відеоконференцзв`язку

з ДУ «Київський слідчий ізолятор»

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора та запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, працюючого за трудовою угодою пекарем в «Сімейній пекарні», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 12 січня 2018 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

та обвинуваченого

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Світлодарськ Дебальцівського району Донецької області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, не працюючого, не офіційно проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого, останній раз 6 червня 2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 6 серпня 2019 року з невідбутою частиною покарання 8 місяців,

- кожному - продовжено на 60 днів.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 14 березня 2023 року по 12 травня 2023 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_7 виду запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду, на переконання захисника, є незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Так, щодо ризику впливу на потерпілого і свідків захисник зазначає, що стороною обвинувачення було заявлено в даному кримінальному провадженні трьох свідків, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Всі троє свідків є свідками затримання ОСОБА_7 , а не свідками вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Окрім того, у судовому засіданні 23 січня 2023 року було допитано свідка ОСОБА_12 , якому нічого невідомо про обставини вчинення злочину, а від допиту інших свідків сторона обвинувачення відмовилась. Таким чином, на переконання захисника, ризик впливу на свідків станом на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутній. Захисник вважає, що всі попередні продовження запобіжного заходу ґрунтувалися на невиправданому ризику, який не відповідає дійсності. Проте, прокурором в обґрунтування даного ризику досі зазначається у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, що обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на свідків.

Щодо потерпілого, то захисник зазначає, що потерпілий повинен був бути допитаний 23 січня 2023 року. Однак, в судове засіданні потерпілий не з`явився, жодних доказів причин його неявки ним подано не було. Прокурор зазначила, що наразі потерпілий перебуває у м. Вінниця, як внутрішньо переміщена особа, на підтвердження чого документів не надано, точної адреси місця перебування потерпілого прокурор не знає. Однак, прокурором було заявлено усне клопотання про допит потерпілого в режимі відеоконференції через Бершадський районний суд Вінницької області. Таким чином, як вказує захисник, точне місцезнаходження потерпілого є невідомим ні для суду, ні для сторони обвинувачення, ні для обвинуваченого ОСОБА_7 , що виключає можливість впливу на нього, а його постійні неявки на судові засідання по справі відображають його байдуже ставлення до процесу, а в інтересах потерпілого говорить лише прокурор, що, на переконання захисника, свідчить про незацікавленість потерпілого у розгляді даної справи.

Окрім того захисник звертає увагу на те, що у матеріалах судової справи наявний висновок експерта № 78 від 30 липня 2022 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, який судом вже був досліджений, яким не підтверджується тілесне ушкодження, нібито, заподіяне потерпілому.

Стосовно ризику переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, захисник наголошує на тому, що передача обвинувального акту до суду у кримінальному провадженню № 0001789 від 8 липня 2020 року не посвідчує факту вчинення ОСОБА_7 іншого злочину або можливості переховування від суду. На підтвердження існування даного ризику стороною обвинувачення не надано жодних доказів. Даний ризик є припущенням, а всі припущення та сумніви трактуються на користь обвинуваченого, про що зазначено в ст. 62 Конституції України. Саме лише формальне посилання слідчого судді на ймовірність існування певних ризиків без наведення конкретних фактів, свідчитиме про порушення статті 5 ЄСПЛ.

Окремо захисником зазначено про те, що 12 травня 2022 року було зареєстровано шлюб, і наведені обставини, на переконання захисника, є підтвердженням відсутності намірів у ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення. Також, на думку захисника, ще одним доказом підтвердження відсутності даного ризику є бажання ОСОБА_7 вступити до лав Збройних Сил України з метою захисту українського народу, що доводить те, що ОСОБА_7 має високий моральний стан, відчуває необхідність та змогу надати вкрай необхідну зараз допомогу у боротьбі з загарбниками територіальної цілісності України. Також ОСОБА_7 позитивно характеризується. Окрім того, перебуваючи під вартою, обвинувачений не має можливості заробляти кошти для забезпечення власної сім`ї. Готовність ОСОБА_7 працювати підтверджується довідками про офіційне працевлаштування, які є підставою вважати, що обвинувачений зможе влаштуватися на роботу та працювати для забезпечення сім`ї. Зазначені обставини та докази, на переконання захисника, підтверджують міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність його намірів переховуватись від суду.

Захисник наголошує, що ОСОБА_7 , вже майже три роки тримається під вартою, і кожний раз запобіжний захід у вигляді продовження тримання під вартою відбувався без дотримання ні стороною обвинувачення, ні судом зобов`язальних для них норм. Продовження запобіжного заходу кожен раз відбувалося без обґрунтування/доказів необхідності такого продовження. Разом з тим, на сьогодні, один з двох ризиків, які були підставою тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, перестав існувати, а інший реально зменшився, що дає підстави для заміни ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Також захисник вказує про те, що судом було допущено порушення порядку продовження тримання піл вартою обвинуваченого, оскільки клопотання прокурора подано з порушенням процесуальних строків, передбачених пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України, оскільки клопотання прокурором повинно було бути подане до 12 березня 2023 року, проте, було подане прокурором в судовому засіданні 14 березня 2023 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку, без відповідного клопотання про поновлення такого строку, що, на думку захисника, унеможливлювало розгляд вказаного клопотання.

Окрім того, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження заявлених ризиків, а, відтак, захисник переконаний, що суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ухвала не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, додатково вказавши, що на даний час у зв`язку з виходом у відставку головуючого судді судовий розгляд буде розпочатий спочатку, що дає підстави очікувати розгляд справи протягом 3 чи 4 років;

- прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги, вважаючи ухвалу законною та обґрунтованою, оскільки дійсно існують ризики переховування та впливу на свідків та потерпілого;

- дослідивши наявні матеріали та витребувані у порядку ст. 422- КПК України копії процесуальних документів, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши апеляційний розгляд в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001789 від 8 липня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_14 та ОСОБА_10 - кожного - у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали14 березня 2023 року в судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження кожному з обвинувачених строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до змісту копії клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , витребуваного апеляційним судом в порядку, передбаченому ст. 422-1 КПК України, прокурор обґрунтовує необхідність продовження такого запобіжного заходу ОСОБА_7 тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, здійснили напад з метою заволодіння майном ОСОБА_15 , поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Окрім того, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що за попередньою змовою з ОСОБА_10 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, намагались незаконно заволодіти транспортним засобом ОСОБА_15 , поєднаному з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, тобто, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

Як зазначено у клопотанні, підставою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є наявність обґрунтованого обвинувачення останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187. ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Так прокурор зазначає, що про наявність у ОСОБА_7 ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, свідчить той факт, що, усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності та справедливого покарання, оскільки останній ніде не працює та не має постійного джерела доходу, належних засобів для існування, раніше судимий за вчинення аналогічних, умисних, корисливих та тяжких злочинів.

Також прокурор наголошує, що на даний час не зменшено наявність у ОСОБА_7 ризику, передбаченого н. З ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із насильством відносно потерпілого, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений шляхом залякування може впливати на показання потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі анкетні дані потерпілого та свідків. На даний час потерпілий у судовому засідання не допитаний, а тому може піддатися незаконному впливу з боку обвинуваченого, що не сприятиме встановленню об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні і не забезпечить прийняттю судом законного і неупередженого рішення.

У клопотанні прокурор вказує про те, що ризиком того, що ОСОБА_16 може вчинити інше кримінальне правопорушення є той факт, що останній раніше судимий 12 січня 2018 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, що підтверджує систематичність виникнення у нього злочинного умислу на вчинення кримінальних правопорушень проти власності.

Також прокурор просив врахувати при розгляді клопотання обставини, передбачені ст. 178 КК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинене кримінальне правопорушення, тяжкість покарання за вчинені кримінальні правопорушення, соціальні зв`язки обвинуваченого, відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи, майновий стан та інше, а також те, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

На переконання прокурора, очевидно, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків і дотримання останнім належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим наявні достатні підстави для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що ОСОБА_7 одружений, тому має міцні соціальні зв`язки, є листи від ТОВ та ФОП, які вказують, що він може бути працевлаштованим, вказавши, що ризики зменшилися, оскільки в судовому засіданні допитані всі свідки, просила змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, який буде доцільним на даній стадії судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку та клопотання захисника.

За результатами розгляду клопотань судом постановлена ухвала, якої задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_17 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з тримання під вартою.

Місцевий суд обґрунтував прийняте рішення тим, що в судовому засіданні встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 23 березня 2023 року, а суд не в змозі призначити наступне судове засідання до цієї дати.

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вчинив інкриміновані йому діяння під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду. Він також обвинувачується у скоєнні замаху на злочин, який він не закінчив з незалежних від нього причин, а тому суд дійшов висновку, що існує ризик того, що ОСОБА_17 , перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити незакінчений ним злочин.

Крім того, місцевий суд врахував, що ОСОБА_17 обвинувачується у скоєнні насильницького корисливого злочину, де існують ризики, що перебуваючи на волі, він зможе незаконно впливати на потерпілого, який ще не допитаний в судовому засіданні.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що наявність таких ризиків надає підстави для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, а інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню вказаних ризиків. Вказані вище ризики не зникли і не зменшились з часом.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи захисника не спростовують обставин, що стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки захисник не зазначив відомостей, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку тримання під вартою судом, що відсутність реалізації обвинуваченим вказаних вище ризиків було досягнуто лише завдяки застосованому судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У зв`язку з наведеним суд не знайшов підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів контролю, оскільки такий запобіжний захід не зможе нівелювати зазначені вище ризики.

Щодо тривалого перебування обвинуваченого під вартою, то суд врахував, що тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, оскільки цього вимагають реальні вимоги публічного інтересу, що направлені на недоторканість майна, здоров`я та життя людини, можуть викликати певну реакцію суспільства і соціальні наслідки, а тому, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, реальні вимоги публічного інтересу переважують право поваги до особистої свободи обвинувачених.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування та продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України до суду, що свідчить про те, що ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого, тобто, у даному кримінальному провадженні, на переконання сторони обвинувачення, наявні обставини, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ці особи, можливо, вчинили певний злочин.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку обґрунтованості або необґрунтованості висунутого обвинувачення, доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації, допустимості та належності наявних у справі доказів, які не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів враховує, що, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого корисливих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, за які передбачено покарання: за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, за ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

З урахуванням наведених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризику вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення або продовжити незакінчений обвинуваченим злочин, оскільки ОСОБА_7 на даний час обвинувачується у тому, що вчинив інкриміновані йому діяння під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, та обвинувачується на даний час у скоєнні замаху на злочин, який він не закінчив з незалежних від нього причин. За таких обставин є реальним ризик того, що ОСОБА_17 , перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити незакінчений ним злочин.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику впливу на потерпілого, з огляду на те, що ОСОБА_17 обвинувачується у скоєнні насильницького корисливого злочину, потерпілий ще не допитаний у судовому засіданні, що було підтверджено і під час апеляційного розгляду.

При цьому колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та дослідження їх судом. З переходом на стадію судового провадження, на переконання колегії суддів, ризик незаконного впливу лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового розгляду та висунутого обвинувачення, колегія суддів вважає, що на даному етапі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинуваченого на потерпілого у даному кримінальному провадженні не зменшився, чим спростовуються доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту, з урахуванням стадії судового розгляду, не зможе запобігти існуючим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами суду першої інстанції не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачуються в особливо тяжкому та тяжкому злочинах, вчинених із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Доводи захисника про те, що 12 травня 2022 року було зареєстровано шлюб, і наведені обставини є підтвердженням відсутності намірів у ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення; те, що ОСОБА_7 висловив бажання вступити до лав Збройних Сил України з метою захисту українського народу, що доводить те, що ОСОБА_7 має високий моральний стан, відчуває необхідність та змогу надати вкрай необхідну зараз допомогу у боротьбі з загарбниками територіальної цілісності України; те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується; що ОСОБА_7 готовий працювати, що підтверджується довідками про офіційне працевлаштування, які є підставою вважати, що обвинувачений зможе влаштуватися на роботу та працювати для забезпечення сім`ї, що зазначені обставини та докази підтверджують міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 та відсутність його намірів переховуватись від суду, не спростовують наявність встановлених на даний час у кримінальному провадженні ризиків.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що судом не встановлений на даний час такий ризик, як переховування від суду, на що посилається захисник.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які на даний час продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні таких ризиків, які дають підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, а інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню вказаних ризиків. Вказані вище ризики не зникли і не зменшились з часом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом було допущено порушення порядку продовження тримання піл вартою обвинуваченого, оскільки клопотання прокурора подано з порушенням процесуальних строків, передбачених пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України, так як клопотання прокурором повинно було бути подане до 12 березня 2023 року, однак, було подане прокурором в судовому засіданні 14 березня 2023 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку, без відповідного клопотання про поновлення такого строку, то, на думку колегії суддів, вони є непереконливими, оскільки сторона захисту не довела, що у такий спосіб було порушено право обвинуваченого на захист, а судом не були дотримані вимоги ст. 22 КПК України.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування не встановлені, а тому апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2023 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4