Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

05 вересня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження №0000037 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Південно-Сахалінськ Сахалінської області рф, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , до арешту тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , з загальною середньою освітою, раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 30 травня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 30 травня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, і призначено покарання:

за ч.4 ст.185 КК України - п`ять років один місяць позбавлення волі;

за ч.1 ст.357 КК України - два роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначено- п`ять років один місяць позбавлення волі, строк відбуття якого рахується з 07.02.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2265,36 грн. процесуальних витрат та вирішено питання щодо речових доказів.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, до погашення чи зняття судимості у встановленому законом порядку, діючи повторно, 28.01.2023 о 18 год. 30 хв, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р, який продовжено Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022р. строком на 90 діб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи в торгівельному залі магазину "АТБ-маркет №1129", що на вул. Гальшки Острозької 1 в м. Острог Рівненської області, таємно викрав з торгової вітрини пляшку горілки "Finlandia" об`ємом 0,5 л вартістю 270,93 грн, належну "АТБ-маркет №1129".

07.02.2023 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні торгівельного кіоску торгового центру "RICHES", розташованого на вул. Яворницького 2 в м. Острог, таємно викрав з жіночої сумочки гаманець вартістю 156,67 грн, у якому знаходилося 4000 грн. та банківські картки, належні ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_6 , виявивши в гаманці ОСОБА_8 банківські картки відкриту в АТ "Альфа банк" № НОМЕР_1 , в АТ "ПРИВАТБАНК" № НОМЕР_2 , в АТ "ПУМБ" № НОМЕР_3 , в АТ «ПРИВАТБАНК" № НОМЕР_4 , які, відповідно до Закону України "Про інформацію", Закону України "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні", Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" і примітки ст.200 КК України, є електронними платіжними документами, котрі надають доступ до грошових коштів, намагався розрахуватися ними при придбанні товарів в аптеці №30 ТОВ «Аверіс», що в м.Острог на пр.Незалежності 2 Рівненської області та в магазині "Пиво-води" ТОВ "Славутський пивзавод", що на пр.Незалежності 22.

У поданих апеляційних скаргах:

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , покликається на суворість призначеного покарання, яке вважає невідповідним принципам достатності, оскільки ОСОБА_6 на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався, визнав свою вину, розкаявся у вчиненому і сприяв розкриттю злочину.

Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити і призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок щодо нього надто суворим, просить врахувати його розкаяння, сприяння в розкриттю злочинів та незадовільний стан здоров`я і пом`якшити покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілі, будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання поданих апеляційних скарг, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах сторони захисту і обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні й досліджених судом доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційних скаргах й не оспорюється ніким з учасників провадження.

Твердження апелянтів про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

При обранні покарання ОСОБА_9 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, один з яких віднесено законом до тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, особу ОСОБА_9 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів таємне викрадення чужого майна, шахрайство та грабіж ( т.2 а.с. 209-210), пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, вибачення перед потерпілою стороною, обтяжуючу обставину рецидив злочину і призначив ОСОБА_9 покарання, найбільш наближене до мінінмального, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, та покарання в межах ч.1 ст. 357 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, яке, з врахуванням системної злочинної діяльності з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , що виключає призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не можна вважати явно несправедливим.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 30 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а обвинуваченим ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3