Провадження №: 1-кп/752/74/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2023 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0007407, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Денисовичі Поліського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 українець, громадянин України, освіта загальна середня, офіційно працевлаштований, одружений, який має на утриманні малолітніх доньок 2014 та 2017 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 25.07.2016 після опівночі (орієнтовно о 00:30) ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, просп. Науки, 84 біля зупинки громадського транспорту "Кінотеатр "Салют", побачив словесну перепалку між потерпілим ОСОБА_10 та двома раніше невідомими особами. Вступивши у конфлікт з ОСОБА_10 особисто, у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, яке належить потерпілому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 діючи умисно, протиправно та з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_10 та, погрожуючи застосувати фізичне насильство, подолав волю останнього до опору. Після чого, змусив ОСОБА_10 дістати особисті речі, які в той момент знаходились в рюкзаку, а саме: телефон марки "Samsung" чорного кольору вартістю 500,00 грн з сім картою "Київстар" на рахунку, якої знаходилися грошові кошти в сумі 50,00 грн, гаманець коричневого кольору вартість 500,00 грн з грошовими коштами у сумі 66,00 грн всередині, робочу перепустку, видану на ім`я ОСОБА_10 , зв`язку ключів, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, каблучку сірого кольору вартістю 50,00 грн. Описані речі ОСОБА_10 висипав зі свого рюкзака на асфальтовану ділянку місцевості поряд з собою, після чого ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, почав наносити удари руками ОСОБА_10 в область тулуба, від чого останній впав на землю. В подальшому, ОСОБА_8 підняв вищевказані речі та поклав до власних кишень та зник з місця вчинення злочину.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1 166,00 грн та вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Вказаних висновків суд дійшов також і з огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнав свою вину, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього діяння, так як він повністю погоджується з встановленими органом досудового розслідування обставинами, що викладені у обвинувальному акті.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством доказів, що стосуються проведення певних процесуальних дій, які характеризують особу обвинуваченого, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

У ході допиту ОСОБА_8 свою вину у вчиненні відкритого заволодінні чужим майном, поєднаному з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого визнав повністю, надав покази у яких підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у установчій частині вироку, зокрема у частині способу, дати, часу і місця вчинення злочину, переліку майна потерпілого, яким він заволодів. Зокрема обвинувачений повідомив, що 25.07.2016 вночі він прямував проспектом Науки у м. Києві, проходив повз магазин, побачив потерпілого ОСОБА_10 , з яким у них зав`язався словесний конфлікт. Він ( ОСОБА_8 ) примусив потерпілого висипати на землю вміст його сумки (рюкзаку). Застосував силу. Речі, які випали він підняв та побіг у напрямку свого будинку. Поряд проїздив патрульний автомобіль, який у подальшому завіс його та потерпілого до райвідділку. Про вчинене шкодує, засуджує сласну поведінку.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумніву суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

Отже, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за вище встановлених обставин.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки у ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Під час судових дебатів сторони оголосили свої міркування щодо міри необхідного покарання, зокрема, прокурор просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням приписів ст. 75 КК України, посилаючись на можливість звільнення ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням, з установлення іспитового строку та з покладенням на нього обов`язків за ст. 76 КК України. При цьому прокурор зазначила про те, що речі, які стали предметом злочинного посягання, повернуті потерпілому, зауважила про наявність пом`якшуючої обставини - щирого каяття обвинуваченого, просила суд врахувати особу обвинуваченого, який в силу приписів ст. 89 КК України раніше не судимий, має на вихованні та утриманні двох малолітніх дітей, характеризується посередньо, є осудним.

Захисник просив суд врахувати визнання обвинуваченим провини, надання правдивих свідчень, наявність постійного місця реєстрації і проживання, місця роботи, наявність міцних соціальних зв`язків, та застосовувати покарання без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений у ході судових дебатів і останнього слова зазначив, що провину у скоєному визнає у повному обсязі та щиро кається, шкодує про вчинене, просить застосувати до нього покарання, яке б передбачало можливість звільнення від його реального відбування з установлення іспитового строку, посилався на те, що має працювати, так як на утриманні у нього перебуває двоє дітей.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд враховує кваліфікацію кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставин, які пом`якшують покарання за ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття ОСОБА_8 , яке полягає у відвертому особистому осуді своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, визнанні обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі, їх часу, місця, способу вчинення. Також приймається до уваги особа обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки (одружений, має малолітніх дітей), має постійне місце проживання та реєстрації, те, що він офіційно працевлаштований (працює охоронцем у закладі "Докер-Паб" по вул. Богатирській, 25 у м. Києві), тривалий час працює в одному й тому ж колективі, характеризується за місцем мешкання та реєстрації, куди перебрався у період дії воєнного стану задовільно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше судимий.

Також суд враховує те, що предмети злочинного посягання повернуто потерпілому (оригінал розписки в матеріалах справи).

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. При цьому суд знаходить можливість звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На думку суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства з огляду на наявність у нього стимулу до соціально-позитивного способу життя через наявність сім`ї та двох малолітніх дітей.

Призначаючи покарання, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 74 КК України та враховує при цьому, що метою покарання цього має стати перевиховання та виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Розгляд кримінального провадження проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , який звернувся до суду із заявою, згідно з якою просив розглядати кримінальне провадження за його відсутності, повідомляє, що цивільний позов до обвинуваченого не заявлятиме, претензій не має, при обранні міри покарання покладається на розсуд суду.

Процесуальні витрати для здійснення їх розподілу судом у кримінальному провадженні та речові докази не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 3 (три) роки.

Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1