Провадження № 1-кс/947/8867/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за №0000438 від 10.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, в рамках якого ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання, 10.07.2023 року, з метою збереження майна, яке може мати суттєве значення речових доказів кримінального провадження, слідчим, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, був здійснений обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено кухонний ніж з чорною рукояткою та плямами бурого кольору на лезі. Крім того, під час затримання ОСОБА_6 , у останнього було вилучено сорочку біло-синього кольору фірми «Thomas», шорти чорного кольору з білими вставками по бокам.Вказані речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказане в клопотанні майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні наполягали на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в клопотанні доводи.

Захисник та підозрюваний залишили вирішення питання про арешт майна на розсуд суду.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки прокурора, слідчого, захисника та підозрюваного, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні слідчим наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження, на кухонний ніж з чорною рукояткою з плямами бурого кольору на лезі, сорочку біло-синього кольору фірми «Thomas», шорти чорного кольору з білими вставками по бокам.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1