ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/336/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/548/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.407 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.02.2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Зміїв Харківської області, громадянина України, українця, неодруженого, маючого на утриманні дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, у військовому званні «солдат», на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України судимостей не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , обраний у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 22.11.2022 року до набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що Солдат ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.07.2022 діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, за наступних обставин, так 29.06.2022 в районі с. Гусарівка Харківської області, під час знаходження на бойовій позиції ОСОБА_8 отримав поранення та його було доставлено до КНП Первомайська центральна районна лікарня, де він перебував до 04.07.2022.

Потім, з 05.07.2022 по 08.07.2022 останній перебував на лікуванні у КНП ХМР «Обласний госпіталь ветеранів війни». В період з 08.07.2022 по 13.07.2022 солдат ОСОБА_8 перебував в розташуванні військової часини А7400, що знаходилась в районі с. Гусарівка Харківської області, однак після повторного огляду лікарем військової частини останнього було направлено на лікування до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону.

З 14.07.2022 по 23.07.2022 ОСОБА_8 проходив лікування у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. З 23.07.2022 по 25.07.2022 ОСОБА_8 проходив лікування у КНП ХОР «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення». Під час перебування на лікуванні у КНІІ ХОР «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» ОСОБА_8 постійно порушував режим медичного закладу та 25.07.2022 самовільно, без дозволу лікарів та командирів залишив лікарню, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Новгородська, 85, та у період з 25.07.2022 по 20.10.2022, перебував за межами частини, знаходячись постійно незаконно вдома у м. Зміїв Харківської області, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

На зазначений вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_7 подані апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.02.2023 року, призначивши йому більш м`яке покарання.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити иврок суду першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, судом першої інстанції недостатньо враховано усі наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що його підзахисний безпосередньо приймав участь у виконанні бойових завдань із відсічі агресії ворога та отримав при цьому поранення, активно сприяв розкриттю злочину, визнав вину в повному обсязі, не оспорював фактичні обставини справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту і просили звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, думку прокурора, який просив залишити без задоволення подані апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутністю обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, який має на утриманні дитину, 2013 р.н., не має судимостей, характеризується по місцю служби здебільшого негативно (схильний до порушення військової дисципліни, зокрема зловживання алкоголем та наркотичними речовинами, притягався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_8 , хоча в силу ст.89 КК України, судимостей не має, але раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та вже тричі звільнявся від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, колегія суддів бере до уваги фактичні обставини справи, характер протиправних дій винного, а саме те, що ОСОБА_8 постійно порушував режим медичного закладу під час свого лікування у КНП ХОР «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» та 25.07.2022 самовільно, без дозволу лікарів і командирів залишив лікарню, перебуваючи незаконно за межами частини, а саме у себе вдома, у період з 25.07.2022 року по 20.10.2022 року, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 самовільно залишив лікарню, перебуваючи незаконно за межами частини, що не лише не сприятиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки, породить в них впевненість в тому, що можна відмовитися захищати Вітчизну, не виконувати накази командирів, залишати місце служби і реального покарання за це не настане. Це може призвести, до підриву військової дисципліни у військах, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Щодо доводів сторони захисту, наданих під час апеляційного розгляду, про те, що ОСОБА_8 визнав свою вину за пред`явленим обвинуваченням, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та наявність на його утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим належить пом`якшити призначене йому покарання, колегія суддів зазначає, що ці обставини вже враховано судом при призначенні обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції, передбаченої ч.5 ст.407 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 безпосередньо приймав участь у виконанні бойових завдань із відсічі агресії ворога та отримав при цьому поранення (арк.59), але такі доводи захисника, з урахуванням вищезазначених конкретних обставин справи і відомостей про особу обвинуваченого, який раніше тричі звільнявся від відбування покарання з випробування, не свідчать про явну суворість призначеного остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, тобто мінімального покарання передбаченого санкцією Цього закону, але ці обставини, в даному конкретному випадку, не є підставою для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69 та 75 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді