Справа № 461/7120/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/362/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 461/7120/20 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Труханів Сколівського району Львівської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої

адвоката ОСОБА_11 ,

за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком вирок Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року ОСОБА_5 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що вона 25.10.2019 приблизно о 19 год 00 хв., перебуваючи біля ринку "Добробут", який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Стара, 3, а саме на одному із входів-виходів зі сторони площі Різні в м. Львові на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, схопивши правою рукою за комір куртки ОСОБА_10 , умисно нанесла їй декілька ударів кулаком та долонею лівої руки у ділянку правої сторони голови та обличчя, чим спричинила потерпілій забійне садно виличної ділянки справа, яке згідно висновку експерта утворились від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, могло виникнути 25 жовтня 2019 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, у якій просить у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільнити ОСОБА_5 від вказаного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Покликаючись на положення п. 19 ч.1 ст. 3, ст. 22 КПК України, прокурор вказує на необґрунтованість висновків місцевого суду щодо відсутності у потерпілого прав на збирання та долучення експерту додаткових матеріалів для проведення експертного дослідження, і такі висновки не могли слугувати підставою для визнання недопустимим висновку судово-медичної експертизи №1175 від 14.11.2019, протоколу проведення слідчого експерименту від 24.03.2020 та додаткового висновку судово-медичної експертизи №490 від 03.04.2020. Вважає, що врахування експертом при проведенні судово-медичної експертизи даних з медичної документації потерпілої ОСОБА_10 без процесуального рішення слідчого про скерування таких матеріалів експерту не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження та інших похідних від нього доказ недопустимими. Звертає увагу, що вказаний вище Консультативний висновок спеціаліста № 15077 від 28.10.2019 після проведення судово-медичної експертизи, потерпілою було долучено до матеріалів кримінального провадження та стороною обвинувачення відкрито стороні захисту у ході виконання вимог ст.290 КПК України.

Прокурор стверджує, що висновки суду про те, що експертом ОСОБА_13 при проведенні судово - медичної експертизи допущено численні порушення вимог Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої Наказом МОЗ №6 від 17.01.1995р., не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки такі повністю спростовуються виходячи зі змісту самого висновку судово-медичної експертизи № 1175 від 14.11.2019 та показань експерта ОСОБА_13 , наданих у судовому засіданні місцевого суду.

Не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що протокол впізнання від 18.05.2020 за участю свідка ОСОБА_14 за своє формою не містить ознак, за якими особа впізнає ОСОБА_5 та всі статисти суттєво відрізняються від ОСОБА_5 . Однак, суд не звернув уваги на те, що пред`явлення особи для впізнання було проведено відповідно до вимог ст. 228 КПК, особи, які пред`являлись були однієї статі та не мали різких відмінностей у віці, зовнішності з особою, яка підлягала впізнанню та ОСОБА_14 чітко впізнав ОСОБА_5 та вказав за якими ознаками. Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії допущено не було.

Вважає, що показання свідка ОСОБА_15 , які покладено в основу оскаржуваного вироку слід оцінювати критично, оскільки вказаний свідок є племінницею обвинуваченої ОСОБА_5 , їй було відомо про наявність неприязних стосунків між потерпілою ОСОБА_16 та обвинуваченою ОСОБА_5 , що вказує на упереджене ставлення з боку даного свідка до потерпілої.

Прокурор вважає, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , адже вказані свідки у ході судового розгляду чітко та послідовно повідомили суду місце свого перебування, звідки вони спостерігали, як обвинувачена наносила потерпілій удари.

Вказує, що у вироку не обґрунтовано висновок суду про те, що заява ОСОБА_10 , яка відповідає її поясненням в суді та суперечить показам обвинуваченої, не підтверджується іншими об`єктивними даними. Не спростовано показання потерпілої ОСОБА_10 та не зазначено у зв`язку із чим такі не можуть бути взяті судом до уваги.

Прокурор вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідженими у ході судового розгляду, однак суд, невірно трактуючи зібрані докази дійшов висновку, що під час судового розгляду не доведено вчинення останньою даного кримінального правопорушення.

До початку апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_10 подала заяву, в якій відмовляється від обвинувачення у формі приватного обвинувачення щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України, і на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування заяви потерпіла покликається на відсутність у неї намірів у подальшому підтримувати обвинувачення щодо ОСОБА_5 та зазначає, що їй зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження з вказаних підстав.

Потерпіла ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції пояснила, що сплив тривалий проміжок часу з моменту події та вона не має намірів продовжувати підтримувати обвинувачення щодо ОСОБА_5 , не має до неї жодних претензій, у зв`язку з чим подала заяву про відмову від обвинувачення та просила кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити. Зазначила, що відмовляється від обвинувачення добровільно, без жодного тиску, впливу чи примусу.

У ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_9 не підтримали заяву потерпілої про закриття кримінального провадження. Обвинувачена ОСОБА_5 повідомила, що не вважає себе винною, а тому підтримує виправдувальний вирок, ухвалений щодо неї.

Прокурор ОСОБА_8 зазначив, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а тому не заперечує проти задоволення заяви потерпілої та скасування вироку суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_10 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 , який підтримав заяву потерпілої, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_9 , думку прокурора, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Частиною 4 статті 26 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Проте, ст. 417 КПК України, передбачено можливість скасування судом апеляційної інстанції лише обвинувального вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ст. 284 цього Кодексу.

Оскільки щодо ОСОБА_5 судом першої інстанції ухвалено виправдувальний вирок, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду прийняти рішення про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення щодо закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу

Відповідно до вимог ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 КПК України.

Приймаючи до уваги той факт, що в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять вищевказані обставини, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.19 ст. 7, статей 20, 26 КПК України, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення належного рішення по справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2022 рокущодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.

Призначити в Галицькому районному суді м. Львова новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3