Номер провадження: 11-кп/813/109/23
Справа № 493/626/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 28.11.2016року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщана Балтського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 19.04.2011 року Балтським райсудом Одеської області за ст. ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3, 187 ч. 3, 69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, в силу ст. 20 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психологічної допомоги в примусовому порядку за місцем відбуття покарання,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 від 10.03.2016року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Балтського районного суду Одеської області від 28.11.2016року,ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за п. 6 ч.2 ст. 115 КК України - 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.2 ст. 194 КК України - 5 років позбавлення волі.

У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого призначеного покарання більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Суд вирішив залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , до дня набрання вироком законної сили; у строк відбування покарання зараховано ОСОБА_8 попереднє ув`язнення, починаючи з 16.03.2016 року до дня набрання вирком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.Також вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 21.12.2016року внесені уточнення до вироку та вказано, що початком строку відбування засудженим ОСОБА_8 призначеного йому вироком Балтського районного суду Одеської області від 28.11.2016 року у вигляді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього належного йому майна вважати 16.03.2016 року день затримання ОСОБА_8 .

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 09.03.2016 року, приблизно о 21:00 годині, прийшов до будинку, який розташований в с. Піщана Балтського району Одеської області, де мешкала ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється особою похилого віку, з метою отримання в борг грошових коштів, які вона неодноразово позичала йому раніше, де у нього виник злочинний умисел на заволодіння майном останньої із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, поєднаного із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_12 , підійшовши ззаду, ОСОБА_8 схопив її кистю правої руки за шию, почав здавлювати її, потерпіла, захищаючись, намагалась вирватися, внаслідок чого їй було спричинено тілесні ушкодження у виді садна на чолі, синця та поверхневій рані на губах, садна на підборідді, синця на лівому передпліччі, а також коли потерпіла знаходилась у горизонтальному положенні він надавив на грудну клітину невстановленим досудовим розслідування тупим предметом, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді переламу трьох лівих та двох правих ребер.

ОСОБА_8 , з метою умисного вбивства ОСОБА_12 , і позбавлення останньої життя з корисливих мотивів бажаючи довести свій протиправний умисел до кінця, схопив руками за шию потерпілу та почав душити. Внаслідок здавлення органів шиї потерпілій ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця, саден на шиї, переломів під`язикової кістки та хрящів гортані з крововиливами в навколишні тканини, які стосовно живих осіб в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних у момент спричинення.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 померла на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 25 від 10.03.2016 року смерть потерпілої ОСОБА_12 настала внаслідок механічної асфіксії від здавлення органів шиї.

Впевнившись у настанні смерті потерпілої, ОСОБА_8 заволодів належним майном ОСОБА_12 , а саме грошовими коштами в сумі 2465 грн., мобільним телефоном марки «Nokia-1616» вартістю 100 грн. з сім-картою мобільного оператора Київстар вартістю 20 грн., DVD плеєром «Sony» з шнуром живлення вартістю 200 грн., пультом дистанційного керування до DVD плеєра «Video» вартістю 60 грн., радіоприймачем «Кіро» вартістю 40 грн., двома акумуляторними ліхтариками «Дик» вартістю 25 грн. кожний на загальну суму 50 грн., двома зарядними пристроями «АС/ДС» вартістю 30 грн. кожний на загальну суму 60 грн., поліетиленовим пакетом вартістю 2 грн., чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 2997 грн.

Після цього, ОСОБА_8 , з метою знищення майна та приховування слідів розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_12 , підпалив диван і тканинну накидку на скрині в кімнаті житлового будинку, штори на дверях та постіль ліжка в веранді цього ж будинку, створивши таким чином чотири осередки підпалу та залишив будинок. Однак, пожежу було ліквідовано працівниками 12-ДПРЧ Балтської МРС ГУ Державної служби надзвичайних ситуацій України в Одеській області, що дозволило уникнути знищення майна та приховування слідів розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_12 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає вирок місцевого суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного судом покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного, просить вирок в цій частині скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України 11 (одинадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 194 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд не врахував характер вчинених ОСОБА_8 злочинів, його особу наявність на момент вчинення злочинів судимості за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, незадовільну характеристику, перебування на обліку у психіатра з діагнозом "легка розумова відсталість", а також обтяжуючих обставин.

Обвинувачений ОСОБА_8 в первісній апеляційній скарзі вважав вирок суду незаконним, просив його скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обвинувачений мотивував тим, що кримінальне провадження стосовно нього сфабриковане працівниками органу досудового розслідування та прокуратури.

Крім того, 24.06.2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга на вищевказаний вирок суду з додатковими доводами до раніше поданої апеляційної скарги, що апеляційним судом розцінюється як доповнення до апеляційної скарги.

Так, в доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений вказує на наступне:

- протокол слідчого експерименту разом з відеозаписом від 15.03.2016 року, на думку обвинуваченого є незаконними;

- суд першої інстанції не надав ОСОБА_8 можливості ознайомитись з матеріалами справи, також після розгляду справи судом, обвинуваченому також було відмовлено в ознайомленні;

- суд 1-ої інстанції не надав оцінки його доводам про те, що під час проведення досудового розслідування працівники поліції застосовували до нього фізичний і психологічний тиск, а також незаконне без належного оформлення затримання та тримання ОСОБА_8 у кримінальному відділі поліції з 10 по 11 березня та 14 березня 2016 року;

- суд першої інстанції не звернув увагу на порушення слідчим права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , яке виразилось в ненадані матеріалів для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки до судового розгляду, також відібрання біологічних матеріалів відбувалось без участі захисника.

Просить в порядку ч.3 ст. 404 КПК України дослідити матеріали справи та допитати всіх свідків повторно, які можуть підтвердити його алібі.

Позиції учасників судового розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї, та просили її задовольнити, при цьому заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Окрім того, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, суд першої інстанції обґрунтовано послався на досліджені ним докази, а саме:

- показання допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснила, що покійна ОСОБА_12 являлася їй свекрухою. Обвинувачений ОСОБА_8 є сусідом ОСОБА_12 , загибла підгодовувала їх сім`ю. Перед 8 березням загибла говорила ОСОБА_14 , щоб її син більше не приходив і не позичав у неї гроші. Коли вона дзвонила і вітала її зі святом, то вона говорила, що боїться своїх сусідів. В 2015 році вона почала серйозно скаржитися на їх сім`ю. 10.03.2016 року вранці їй подзвонили і повідомили про смерть ОСОБА_12 і вона відразу зі своєю сім`єю приїхала та побачила в будинку розруху і осередки пожежі;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що він являється працівником 12-ДПРЧ Балтської МРС ГУ Державної служби надзвичайних ситуацій України в Одеській області о 07:20 год. ранку надійшло повідомлення про пожежу від ОСОБА_8 . Коли вони приїхали гасити пожежу, то біля будинку були обвинувачений, його мати і ще десь п`ять людей. Загибла знаходилась в 2-х метрах від будинку на подвір`ї лицем в землю. З будинку з-під йшов дим, коли вони зайшли, то побачили три осередки пожежі, але пожежі як такої не було, а більше тліло, бо всі вікна і двері були замкнені. В житловій кімнаті під диваном горіло, постіль ліжка в веранді, тканинна накидка на скрині. В одній із кімнат були чорні стіни. По тілу загиблої було видно, що вона не тільки що померла, бо тіло було застигле. Із видимих пошкоджень на загиблій була кров на губі і на руці синяк, більше видимих пошкоджень він не бачив;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 10.03.2016 року він був вдома. Перед цим ОСОБА_8 заходив до нього в обід. Він його може охарактеризувати тільки з позитивної сторони. Вранці йому ОСОБА_17 сказав, що баба ОСОБА_18 згоріла. Також йому не відомо, чому ОСОБА_8 говорить, що 09.03.2016 року у вечірній час доби він був у нього, чим спростовано наявність алібі обвинуваченого;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що 09.03.2016 року син ОСОБА_8 приблизно о 18:00 год. прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, поговорив з батьком та випив з ним по стакану вина і пішов з дому. Він дома не ночував, повернувся додому вранці 10.03.2016 року. Вона обробляла присадибну ділянку, він підійшов до неї, вони поговорили та він хотів вже йти, але в цей момент побачив, що з житлового будинку ОСОБА_12 йде дим з-під даху і вони побігли до її будинку. Вона не знає, чому він пішов до її будинку, загибла була хорошою людиною, завжди виручала їх. Він раніше був засуджений за грабіж та розбійний напад на ОСОБА_12 . Він часто просив у неї в борг гроші, але повертав. Вона підбігла до будинку, коли він її вже виніс. Вона не бачила як він заходив до будинку. Син дуже запальний. Він зайшов до будинку через вхідні двері, які були відчинені, але на ніч вона закривається. У всі служби телефонував її син ОСОБА_19 . Гроші під матрацом вона не зберігала, чим спростовано наявність алібі обвинуваченого;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що 10.03.2016 року він дізнався про загибель ОСОБА_12 09.03.2016 року з 12:00 до 14:00 год. він бачив ОСОБА_8 , вони спілкувалися і пили горілку. О 15:00 год. він був вже вдома;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , яка пояснила, що 09.03.2016 року десь о 17:00 год. чи о 18:00 год. точного часу не пам`ятає, ОСОБА_8 приходив до неї, він хотів позичити гроші, або взяти в борг пляшку горілки, але вона йому відмовила. Вона не часто спілкувалася з ОСОБА_12 , але при розмові з нею, ОСОБА_12 говорила « ОСОБА_22 прийшов, це моя смерть прийшла», також вона жалілася, що в неї здійснюються крадіжки;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_23 , яка пояснила, що чула від сусідів, що ОСОБА_12 жалілася на ОСОБА_8 і більше нічого не чула;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_24 , яка пояснила, що 10.03.2016 року вона поралася на подвір`ї і почула крики, чоловічий голос казав, чого ти кричиш. Коли вона підійшла, то біля будинку потерпілої стояли обвинувачений, його батьки, її чоловік та фельдшер із шофером, а на подвір`ї лежала ОСОБА_12 . Обвинувачений ОСОБА_8 розповідав, що виніс її з будинку. ОСОБА_12 раніше жалілася на поведінку ОСОБА_8 та казала, що він часто здійснює дрібні крадіжки із її будинку;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_25 , яка пояснила, що вона працює листоношою і 05.03.2016 року принесла ОСОБА_12 пенсію в розмірі 1200 грн.;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_26 , яка пояснила, що вона працює сестрою милосердя і приглядала за ОСОБА_12 10.03.2016 року вона була в себе в домоволодінні, коли їй крикнули баба ОСОБА_18 . Вона сказала, що зараз прийде та коли вона підійшла до будинку ОСОБА_12 , то на подвір`ї побачила ОСОБА_14 , яка їй повідомила, що ОСОБА_12 задушилась. Вона раніше жалілася, що сусіди приходили і позичали гроші і що вона їх боїться. ОСОБА_12 залишила їй на зберігання грошові кошти в сумі 3 тис. грн., вона збирала кошти для внука, чи були в неї крім цього гроші, їй не відомо. Після її загибелі вона віддала ці гроші внуку;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_27 , який пояснив, що 10.03.2016 року він пішов на роботу і йому подзвонила дружина ОСОБА_13 , що бабка померла. Вони відразу приїхали до неї і їм повідомили, що її задушили. Він з нею розмовляв напередодні свята, тобто 08.03.2016 року, вона жалілася йому, що боїться, але кого саме, не говорила;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_28 , який являється батьком обвинуваченого ОСОБА_8 та відмовився від дачі свідчень згідно ст. 63 Конституції України;

- показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_29 , яка пояснила, що вона постійно спілкувалася з покійною, носила їй молоко 2 рази в неділю. Загибла часто позичала ОСОБА_30 гроші і завжди їй говорила « ОСОБА_19 прийшов, це моя смерть прийшла», вона його боялася;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_31 , який пояснив, що він йшов з роботи, його позвали понятим, коли робили обшук у домоволодінні, де проживає обвинувачений ОСОБА_8 . В другій половині будинку під матрацом знайшли гроші. Батька запитували, що це за гроші, він сказав, що не знає. Там були гроші номіналом 500 грн., 100 грн. і 200 грн., чи були інші купюри і яким номіналом, він не пам`ятає, чим спростовано версію обвинуваченого, що грошові кошти підкинули працівники поліції;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_32 , який пояснив, що він був понятим при проведенні обшуку у домоволодінні, де проживає обвинувачений ОСОБА_8 . Знайшли дві купюри номіналом по 500 грн. і ще були купюри, але він не пам`ятає скільки. Обшук проводили працівники поліції, при проведенні обшуку були батько ОСОБА_8 , він і ще один понятий. Гроші знайшли під матрацом на ліжку. Батька запитували, що це за гроші, а батько сказав, що не знає, чим спростовано версію обвинуваченого, що грошові кошти підкинули працівники поліції;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_33 , який пояснив, що він був понятим при слідчому експерименті, який проводився у присутності обвинуваченого, двох понятих і захисника, обвинувачений ОСОБА_8 показував як зайшов до потерпілої в будинок, як задушив її та місця підпалу. Обвинувачений ОСОБА_8 добровільно все показував. Він зайшов на подвір`я, постукав у вікно, вона йому відкрила. Прийшов до покійної, щоб позичити гроші. Зайшли в кімнату і біля столу жінка доставала гроші. Він захотів заволодіти даними коштами і задушив жінку. Після того, як положив жінку на ліжко, він деякий час сидів біля неї і думав над своїм вчинком. З метою приховування злочину, підпалив в будинку матрац, речі на скрині та штори. Забрав гроші та пакет з DVD плеєром, пультом, радіоприймачем, двома ліхтариками, які викинув за 100 метрів від будинку. З мобільним телефоном пішов на річку і викинув його у воду. Вранці він побачив, що з будинку йде дим, зайшов всередину і виніс жінку з будинку;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_34 який пояснив, що в березні місяці його попросили були понятим при проведенні слідчого експерименту, на добровільній основі обвинувачений ОСОБА_8 розповідав як він скоїв злочин. Тиску ніякого на обвинуваченого не здійснювали. Обвинувачений підійшов ззаду і побачив як бабка дістала гроші і вирішив задушити її. Після цього він вирішив приховати сліди злочину та підпалив в будинку речі, зробивши при цьому чотири місця підпалу. Коли саме він забрав гроші, він не пам`ятає;

- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_35 , зі сторони захисту, який пояснив, що знає обвинуваченого дуже добре та може охарактеризувати його тільки з позитивної сторони. Завжди йому допомагав. У нього гроші він не брав. Залишав на нього будинок та малолітніх дітей;

- протокол огляду місця події від 10.03.2016 року з доданими фото-таблицями, згідно якого 10.03.2016 року було оглянуто домогосподарство ОСОБА_12 , яке розташоване в с. Піщана Балтського району Одеської області, згідно якого зафіксована обстановка на місці події. Під час огляду на подвір`ї вказаного домоволодіння виявлено труп ОСОБА_12 з тілесними ушкодженнями на правій половині лиця, шиї та передпліччі. Також у будинку виявлено чотири осередки займання;

- висновок судово-медичної експертизи № 25, смерть ОСОБА_12 стоїть в прямому причинному зв`язку з пошкодженнями в вигляді синця, саден на шиї, переломів під`язикової кістки та хрящів гортані з крововиливами в навколишні тканини і настала від механічної асфіксії в результаті здавлення шиї, що підтверджується зливними трупними плямами, крововиливами в слизову повік, крапковими підшкірними крововиливами на лиці, шиї та грудях, повнокрів`ям внутрішніх органів, рідким станом крові в порожнинах серця, вогнищами емфіземи та ділянками дистелектазу в легенях. На трупі виявлено слідуюче: серповидне садно на чолі, по синцю на верхній та нижній губі, поверхнева рана на червоній каймі нижньої губи, два поверхневих садна зліва на підборідді, садно та синець справа на передній поверхні шиї, синець на лівому передпліччі. При внутрішньому досліджені виявлені: перелом лівого ріжка під`язикової кістки, щитоподібного та перстнеподібного хрящів гортані, переломи 3-4-5-го лівих ребер по середньоключичній лінії і правих 4-го по середньоключичній та 5-го по стернальній лініях. Серповидне садно на чолі виникло від дії тупого предмету з чітким дугоподібним краєм, незадовго до настання смерті про що, свідчить крововилив в м`які тканини голови, в проекції садна. Синець на задній поверхні нижньої третини лівого передпліччя виник прижиттєво, від дії тупого предмета. Синці на верхній та нижній губах, поверхнева рана на червоній каймі нижньої губи, два овальних садна зліва на підборідді виникли прижиттєво від дії тупих предметів і в своїй сукупності та по розташуванню складають враження, що таким предметом могла бути долоня, вірогідніше всього, лівої руки при затисканні нею рота. Садно та синець на передній поверхні шиї справа, переломи під`язикової кістки та хрящів гортані з крововиливами в навколишні тканини виникли прижиттєво від дії тупих предметів і так як смерть від здавлення шиї настає занадто швидко, то ці пошкодження могли виникнути за лічені хвилини до її настання. В свою чергу садно виникло від дії предмету, що має чіткий край. Неповний перелом лівого ріжка під`язикової кістки виник від згинання при прикладенні сили далеко від місця пошкодження. Повний поперечний перелом лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща, утворений за типом згинаючого від дії сили віддаленої від місця перелому. Повний перелом розташований трохи лівіше кута щитоподібного хряща утворений за типом розгинального від дії травмуючої сили, яка прикладена в місці пошкодження,до попередьо-правої (проекція синця) поверхні шиї і діяла зовні зовні всередину: і повний поперечний перелом на правому верхньому ріжку, утворений за типом розгинаючого від дії травмуючої сили, яка прикладена в місці пошкодження, до правої поверхні шиї і діяла зовні всередину. Два повних поперечних переломи дужки перстнеподібного хряща, утворених за типом розгинання, від дії травмуючої сили, прикладеної в місці пошкодження, до передньої поверхнї, і діяла зовні в середину. Характер розташування та механізм виникнення переломів хрящів гортані, під`язикової кістки та пошкоджень на шиї, в своїй сукупності складають враження, що вони могли виникнути від здавлення шиї спереду, вірогідніше всього, правою рукою. Переломи 3-4-5-го лівих ребер по середньо ключичній лінії і правих 4-го по середньо ключичній та 5-го по стернальній лініях виникли прижиттєво (крововиливи в навколишні тканини з нерівномірно вираженою початковою перифокальною клітиною реакцією) від дії тупих предметів, можливо від стискання грудної клітки спереду в передньо задньому напрямку. Садно на чолі, синці та поверхнева рана на губах, садна на підборідді, синець на лівому передпліччі, при житті і звичайному перебігу, мають скороминучі наслідки не більше 6 днів і тому, згідно П. 2.3.5 «ПРАВИЛ судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), повинні бути віднесені, кожне, до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Переломи трьох та двох правих ребер не викликали небезпеки для життя, тому при житті та звичайному перебігу, потребують для свого зрощення більше як 21 день і згідно з П. 2.2.1 а/б/в «ПРАВИЛ судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), повинні бути віднесені, кожне до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Механічна асфіксія в вигляді здавлення шиї, яке супроводжувалось переломами під`язикової кістки та хрящів гортані з крововиливами в навколишні тканини, садно та синцем на шиї, крапковими підшкірними крововиливами, переважно на лиці, крововиливами в слизову повік, зливними трупними плямами, рідким станом крові в порожнинах серця, вогнищами емфіземи легенів, за ознакою небезпека для життя, згідно П 2.1.2 і 2.1.3 у/ «ПРАВИЛ судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень. Яких-небудь пошкоджень, що вказували б на ймовірний опір, чи боротьбу, на трупі не виявлено. В крові ОСОБА_12 етиловий алкоголь не виявлений.

Стан трупних явищ (трупне заклякання добре відображене у всіх групах м`язів трупні плями блідніють та відтворюють свій колір через 8 хвилин, гнилі зміні відсутні) вказує на те, що смерть настала близько 14-16 годин до моменту розтину;

- протокол отримання зразків нігтів з піднігтьовим вмістом з правої та лівої руки ОСОБА_8 ;

- протокол отримання зразків крові у ОСОБА_8 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.03.2016 року з відеозаписом до нього, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 показав, яким чином він задушив ОСОБА_12 та для того, щоб приховати сліди злочину вирішив підпалити будинок. Вказав місце, де він викинув телефон та пакет в якому знаходились DVD і два ліхтаря, і у вказаному місці був виявлений та вилучений пакет з даними речами, а гроші поклав у карман брюк, а потім під матрац ліжка, де вони і були виявлені та вилучені під час проведення обшуку;

- протокол обшуку від 14.03.2016 року, згідно якого у домогосподарстві ОСОБА_8 виявлено та вилучено грошові кошти купюрами: дві по 500 грн., одна 200 грн., дванадцять по 100 грн., одна 50 грн., одна 10 грн., дві по 2 грн. і одна у 1 грн., загальною сумою 2465 грн.;

- протокол огляду місця події від 15.03.2016 року, згідно якого в лісосмузі, що розташована на сході від домогосподарства ОСОБА_12 в кущах було виявлено поліетиленовий пакет, в якому знаходилися DVD «Sony» сірого кольору, пульт дистанційного керування DVD «Video», шнур живлення DVD, радіоприймач «Кіро» чорного кольору, два ліхтарика акумуляторних чорного кольору «Дик», два зарядних пристрої чорного кольору АС/ДС;

- протокол огляду предмету від 21.03.2016 року, а саме грошових коштів, які були виявлені в ході проведення обшуку, згідно якого вилучені купюри дві по 500 грн., одна 200 грн., дванадцять по 100 грн., одна 50 грн., одна 10 грн., дві по 2 грн. і одна 1 грн., загальною сумою 2465 грн.;

- акт про пожежу від 10.03.2016 року, згідно якого пожежу ліквідовано 10.03.2016 року о 08:35 год., внаслідок пожежі знищено домашнє майно на площі 10 кв.м., ліжко та постільні речі;

- звіт про причину виникнення пожежі від 10.03.2016 року, згідно якого 10.03.2016 року о 07:15 год. виникла пожежа у житловому будинку, розташованому за адресою: с. Піщана Балтського району Одеської області. При огляді будинку виявлено три осередки виникнення пожежі, які між собою пов`язанні;

- висновок експерта № 279 від 19.04.2016 року, згідно якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження визначено генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- висновок експерта № 280 від 20.04.2016 року, згідно якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження у піднігтьовому вмісті нігтів з обох рук підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкти № № 1, 2) та піднігтьовому вмісті зрізів нігтів з обох рук потерпілої ОСОБА_12 (об`єкти № № 3, 4) виявлено клітини з ядрами та визначено їх генетичні ознаки, які наведені в таблиці 1 додатку 1.

Кров в об. №№1-4 не виявлено.

Генетичні ознаки клітин у піднігтьовому вмісті зрізів нігтів з лівої руки підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт № 1) збігаються з генетичними ознаками самого підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт № 2 у висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 279 від 19.04.2016) і не збігаються з генетичними ознаками потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт № 1 у висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 279 від 19.04.2016).

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин у піднігтьовому вмісті зрізів нігтів лівої руки підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт № 1) та генетичних ознак визначених у зразках крові підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт № 2 у висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 279 від 19.04.2016) складає 2,0х10 (-20). Сукупність генетичних ознак, визначена у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 49 квінтильйонів осіб.

Генетичні ознаки клітин у піднігтьовому вмісті зрізів нігтів з правої руки підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт № 2) є змішаними, містять генетичні ознаки потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт № 1 у висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 279 від 19.04.2016) та генетичні ознаки підозрюваного ОСОБА_8 ( об`єкт № 2 у висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 279 від 19.04.2016).

Генетичні ознаки клітин у піднігтьовому вмісті зрізів нігтів з лівої та правої рук потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт № № 3, 4) є змішаними, містять генетичні ознаки потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт № 1 у висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 279 від 19.04.2016) та генетичні ознаки підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт № 2 у висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 279 від 19.04.2016);

- речові докази, на яких накладено арешти відповідно до ухвал слідчого судді;

- висновок судово-психіатричної експертизи № 41 від 19.04.2016 року, ОСОБА_8 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічний психічний розлад, недоумство, інший, в тому числі тимчасовий розлад психічної діяльності, не страждав, в зв`язку з чим був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, він міг перебувати у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, в структурі якого не відмічалось якісно порушеної свідомості, будь-яких хвилювань психотичного рівня (марення, галюцинацій), тому він був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_8 також не страждає на хронічний психічний розлад, недоумство. Здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

- висновок експерта № 15, згідно якого у ОСОБА_8 були в наявності наступні тілесні ушкодження: лінійне садно на тильній поверхні лівої кисті, яке утворилося від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Вигляд садна (підсохле дно на рівні шкіри) вказує на те, що воно могло утворитися в межах двох діб до моменту експертизи. Садно має скороминучі наслідки, тривалістю не більше як шість днів тому, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень; та висновок експерта № 17, згідно якого у ОСОБА_8 були в наявності наступні тілесні ушкодження: лінійне садно на тильній поверхні лівої кисті, яке утворилося від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Вигляд садна (здерта скоринка з лущенням шкіри навколо неї) вказує на те, що воно могло утворитися в межах 5-7 діб до моменту експертизи. Садно має скороминучі наслідки, тривалістю не більше як шість днів тому, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства таоцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 2 п. 6 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України, за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та надав наступні показання: 09.03.2016 року приблизно о 21:00 год., він знаходився у ОСОБА_16 . Після чого пішов до себе додому. Ближче до 23:00 год. прийшов додому та ліг спати. Вийшов з дому 10.03.2016 року біля 07:00 год. ранку. Побачив, що мати працювала на присадибній ділянці, підійшов до неї, вони поговорили. Коли розвернувся, то побачив у ОСОБА_12 з шиферу житлового будинку виходив дим. Він сказав матері і побіг до будинку ОСОБА_12 , двері до будинку були відчинені. Він зайшов всередину, але там було все в диму, ОСОБА_12 лежала на ліжку вкрита ковдрою. Він її виніс з будинку на вулицю. При проведені обшуку він повідомив, що гроші йому підкинули працівники поліції. А пакет з викраденими речами, які належать потерпілій він знайшов, коли проходив повз лісосмугу і про знахідку зателефонував та повідомив дільничному інспектору.

Апеляційний суд погоджується із критичною оцінкою вказаних показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо непричетності до вчинення інкримінованих злочинів, оскільки вони об`єктивно спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_16 та матері обвинуваченого - ОСОБА_14 , а також протоколом слідчого експерименту, обвинувачений ОСОБА_8 показав, яким чином він задушив ОСОБА_12 та вказав місця знаходження грошей і пакету з викраденими речами загиблої ОСОБА_12 , які були знайдені саме на тому місці, де він і вказав

При цьому, апеляційний суд враховує, що вказаним свідкам роз`яснено їх права та обов`язки, вони були попереджені про передбачену КК України кримінальну відповідальність, а тому підстав не довіряти таким показанням у колегії суддів не виникає, оскільки підстави для того, щоб оговорювати обвинуваченого судом не встановлено.

Суд першої інстанції вважав досліджені під час судового розгляду докази належними та допустимими, та такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України, оскільки кожен з них доповнюється і підтверджується іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, а їх сукупність доводить вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини кримінального провадження та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_8 винуватим у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 п. 6 ст. 115 КК України, кваліфіковане як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів; ч. 4 ст. 187 КК України, кваліфіковане як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій; ч. 2 ст. 194 КК України, кваліфіковане як умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, підтверджується доказами, які досліджені судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено. Суд першої інстанції оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів підтверджує вину ОСОБА_8 у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіркою матеріалів справи встановлено достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України. Тому доводи обвинуваченого щодо фальсифікації органами досудового розслідування щодо нього кримінальної справи та недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, визнаними судом доведеними, а висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених у ході судового розгляду показаннях потерпілої, свідків, ряду письмових доказів, яким судом була надана оцінка з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, згідно вимог ст.ст. 94, 374 КПК України.

Перевіряючи доводи численних доповнень та пояснень до апеляційної скаргиОСОБА_8 , колегія суддів враховує також позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності проведення за його участю слідчого експерименту від 15.03.2016 року з застосуванням відеофіксації є неприйнятними, з огляду на наступне.

За правилами ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Відповідно до частини другої цієї норми під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Згідно з ч. 1 ст. 107 КПК рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом фіксації цієї слідчої дії (Т.1 а.п. 130-136), з якого вбачається, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 проводився з метою та у формі відтворення дій, обстановки та обставин події, при цьому слідчий експеримент був проведений з дотриманням встановленого порядку, із забезпеченням реалізації прав обвинуваченого як процесуальних гарантій. Так, з протоколу слідчого експерименту та додатку до нього у виді відеозапису вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 добровільно взяв участь у ньому, йому були роз`яснені процесуальні права, була забезпечена участь його захисника ОСОБА_36 . Вказані обставини також підтвердили суді першої інстанції і допитані у якості свідків поняті - ОСОБА_34 і ОСОБА_33 , залучені до участі в слідчій дії.

Таким чином, судом першої інстанції правильно визнано протокол слідчого експерименту допустимим доказом та покладено дані, що містяться в ньому, в основу обвинувального вироку.

Відповідна позиція узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), щодо розмежування між показаннями та протоколом слідчого експерименту як окремими самостійними процесуальними джерелами доказів.

За кримінальним процесуальним законом процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на учасника кримінального провадження, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії, як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Враховуючи, що проведення слідчого експерименту ґрунтується на добровільній згоді особи, яка бере у ньому участь, то дані, отриманні внаслідок цієї слідчої дії, неможна ставити в залежність від доводів обвинуваченого стосовно тиску на нього з боку працівників поліції, про що ним було заявлено вже на стадії судового розгляду, за умови дотримання прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час його проведення. А як було вище наведено, судом встановлено, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 був проведений за його добровільною згодою і саме з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жодних обставин, які б ставили під сумнів добровільність процесуальної поведінки ОСОБА_8 під час слідчого експерименту 15.03.2016 р. матеріалами кримінального провадження не підтверджено, не встановлено таких фактів і апеляційним судом. А тому відсутні підстави визнавати протокол слідчого експерименту від 15.03.2016 р., з відеозаписом цієї події незаконними доказами, на чому наполягає обвинувачений.

Більше того, обставини, про які вказав обвинувачений ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, зокрема щодо місця знаходження потерпілої, спосіб удушення потерпілої, обставин та обстановки відшукання цінностей, вогнища, виникнення пожежі та осередків підпалу, збіглися з обставинами, встановленими під час огляду місця події. Усі вказані обставини у сукупності, безумовно, свідчать про те, що тільки особа, яка вчинила напад, підпал будинку та вбивство, змогла би так докладно описати обставини та обстановку події. Саме тому у суду не залишається сумнівів у тому, що дані слідчого експерименту є об`єктивними та достовірними, і що саме обвинувачений ОСОБА_8 вчинив ці злочини. Одні лише розбіжності щодо кількості тілесних ушкоджень, виявлених на трупі, та про які показав обвинувачений ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, не може свідчити про його непричетність до злочинів, а свідчать про те, що обвинувачений був вільним у своїй процесуальній поведінці під час слідчого експерименту, обираючи найбільш вигідну позицію, яка, на його думку, була найсприятливішою для нього та значно зменшує суспільну небезпеку вчинених ним діянь.

Вказані обставини підтвердили і двоє понятих ОСОБА_34 і ОСОБА_33 в судовому засіданні суду першої інстанції, та вказали, що обвинувачений ОСОБА_8 , під час слідчого експерименту поводив себе спокійно, добре орієнтувався на місцевості, пам`ятав деталі розташування меблів та кімнат, показав місце де викинув викрадені речі, покази надавав без примусу та тиску з боку працівників поліції. Крім того, під час проведення слідчого експерименту був присутній захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_37 який підписав протокол слідчого експерименту без зауважень.

З урахуванням викладеного, того, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 був проведений у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, суд з урахуванням правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17, вважає, що слідчий експеримент не слід розцінювати як допит, а тому не вважає його недопустимим як доказ з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

Також, вказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування відносно нього фізичного насильства під час проведення слідчого експерименту були перевірені під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000723 від 14.07.2020 року та не знайшли свого підтвердження, на підставі чого постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_38 від 18.08.2022 року воно було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч.1 ст. 371, ч.1 ст. 374 КК України в діях службових осіб правоохоронних органів, які здійснювали досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000167 від 10.03.2016року.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що -в період час з 10 березня по 15 березня 2016 року, під час проведення слідчих дій, до нього застосовувалось фізичне насильство, що на його думку, підтверджується висновками експертів № 15, № 17, апеляційний суд вважає їх голослівними.

Так, згідно вказаних висновків у ОСОБА_8 були в наявності наступні тілесні ушкодження: лінійне садно на тильній поверхні лівої кисті, яке утворилося від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Вигляд садна (підсохле дно на рівні шкіри) вказує на те, що воно могло утворитися в межах двох діб до моменту експертизи. Садно має скороминучі наслідки, тривалістю не більше як шість днів тому, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень; у ОСОБА_8 були в наявності наступні тілесні ушкодження: лінійне садно на тильній поверхні лівої кисті, яке утворилося від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Вигляд садна (здерта скоринка з лущенням шкіри навколо неї) вказує на те, що воно могло утворитися в межах 5-7 діб до моменту експертизи. Садно має скороминучі наслідки, тривалістю не більше як шість днів тому, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Натомість, під час первісних допитів, обвинувачений ОСОБА_8 повідомляв, що ссадна на долоні отримав під час роботи до 10.03.2016 року. Окрім того, під час проведення на підставі ухвали слідчого судді психолого-психіатричної експертизи, ОСОБА_8 жодних скарг на фізичний стан не висловлював (Т.1 а.п. 141-147).

Доводи ОСОБА_8 стосовно порушення права на захист, оскільки під час відбору біологічних матеріалів для проведення експертизи не був присутнім захисник є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження дослідженими апеляційним судом, зокрема протоколами отримання зразків для експертизи (Т.1 а.п. 112, 113, 114), відповідно до яких вказані слідчі дії відбувались в присутності понятих та в добровільній формі з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , крім того участь захисника під час проведення відбору біологічних зразків є необов`язковою. Вказані протоколи підписані учасниками присутніми під час вказаної слідчої дії без зауважень, крім того матеріали справи містять заяву ОСОБА_8 про надання згоди на відбір біологічних зразків (Т.1 а.п. 115).

Доводи ОСОБА_8 з приводу ненадання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, які містять, як клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, так і розписки обвинуваченого ОСОБА_8 про його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, прослуховуванні технічних записів судових засідань та отримання ксерокопії документів які були йому необхідні, що свідчить про відсутність обмежень для обвинуваченого при ознайомленні з матеріалами справи.

На протязі всього судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_8 була надана можливість ознайомлення з матеріалами справи, а також з аудіозаписом судових засідань, що підтверджується його розписками (Т.1 а.п. 226-228).

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зловживав правом на ознайомлення з матеріалами провадження, про що неодноразово складались акти відмови від ознайомлення, у зв`язку з чим ухвалою суду від 13.03.2017 року був встановлений строк для ознайомлення (Т.2 а.п. 206).

Однак, «права на захист», невичерпний перелік яких міститься у п.«b» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, були запроваджені насамперед для встановлення рівності, наскільки це можливо, між стороною обвинувачення та захисту. Засоби, які повинні бути надані обвинуваченому, обмежуються лише тими, які надають або можуть надати допомогу в підготовці захисту (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Mayzit v. Russia», п.79).

Пункт «b» §3 ст.6 конвенції стосується двох складових справжнього захисту питань можливостей і часу. Це положення передбачає, що дії, пов`язані з ґрунтовним захистом обвинуваченого, можуть включати усе, що «необхідне» для підготовки до судового розгляду. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист у належний спосіб і без обмежень щодо можливостей вживати усіх засобів захисту під час судового розгляду, а також впливати на його результат («Can v. Austria», звіт комісії, п.53; «Gregaиeviж v. Croatia», п.51). Питання щодо належного характеру наданих обвинуваченому можливостей і часу слід вивчати з огляду на обставини кожної справи («Іглін проти України», п.65; «Galstyan v. Armenia», п.84).

Верховний Суд у постанові від 6.04.2021 (справа №520/2598/17) вказує на те, що хоча ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, але полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з раніше обраними та узгодженими з адвокатом позицією і тактикою захисту, резюмував ВС, не свідчить про його неефективність.

ЄСПЛ також наголошував, що поміж засобів, які мають бути надані обвинуваченому, є можливість ознайомлюватись із результатами слідства, накопиченими протягом усього часу його провадження, з метою підготувати свій захист («Huseyn and Others v. Azerbaijan», п.175; «OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», п.538).

Згідно матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, а в наступному, до матеріалів судової справи. Згідно наявних розписок ОСОБА_8 , а також його захисник ознайомились з матеріалами в повному обсязі. При цьому, обізнаність ОСОБА_8 у обвинуваченні, від якого він захищається підтверджується тим, що за час перебування справи в провадженні судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 за період з 30.10.2020 по 08.03.2023 року канцелярією суду отримано та зареєстровано звернення, скарги, заяви та клопотання ОСОБА_8 у кількості більше 100 штук. Окрім цього, також зареєстровані заяви та клопотання, в яких порушуються процесуальні питання, зокрема щодо допиту свідків, дослідження доказів, виклику експертів тощо, які у відповідності до вимог КПК України вирішені під час розгляду апеляційних скарг по суті.

Водночас, з метою перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування до нього недозволених методів досудового розслідування з боку працівників поліції під час його затримання та проведення слідчих дій, ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.06.2020 було доручено ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві внести відомості до ЄРДР щодо фактів, викладених в заявах обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього насильства з боку працівників поліції при проведенні з ним слідчих дій.

Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні й необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Щодо доводів обвинуваченого про незаконне без належного оформлення затримання та тримання ОСОБА_8 у кримінальному відділі поліції з 10 по 11 березня та 14 березня 2016 року та порушенням права на захист при його затриманні, окрім невстановлення таких фактів під час перевірки таких доводів в рамках кримінального провадження №0000723 від 14.07.2020 року, апеляційним судом також встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 207 КПК ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в ст. 208 КПК, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

За приписами ч. 4 ст. 208 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого від 14.03.2016 року ОСОБА_8 було залучено захисника, про що повідомлено центр з надання вторинної безоплатної допомоги та при його затриманні слідчим було дотримано вимоги, передбачені ст. 208 КПК (Т.1 а.п. 31б-31в).

Відповідно до положень ст. 211 КПК, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, тому, з урахуванням вказаних приписів, ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 16.03.2016 року ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого надалі продовжувався у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Також, ці факти були перевірені у процесуальний спосіб, а саме 04.10.2022 року на адресу апеляційного суду надійшла постанова слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_38 від 18.08.2022 про закриття кримінального провадження №0000723 від 14.07.2020 року у зв`язку із відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч.1 ст. 371, ч.1 ст. 374 КК України в діях службових осіб правоохоронних органів, які здійснювали досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000167 від 10.03.2016року.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що слідчим органом було проведено досудове розслідування на підставі заяв обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього насильства під час проведення досудового розслідування, в ході якого була допитана в якості свідка слідчий відділення поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_39 . В результаті проведення досудового розслідування не було встановлено фактів, які б свідчили про склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч.1 ст. 371, ч.1 ст. 374 КК України в діях службових осіб правоохоронних органів, які здійснювали досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000167 від 10.03.2016 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

При цьому сам по собі факт подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції автоматично зобов`язаний переглянути справу у повному обсязі, як це здійснював суд першої інстанції.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17 (номер судового провадження: 51-5046км20).

За змістом норми ч. 3 ст. 404 КПК України учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження доказів, а заявлене клопотання з посиланням на обставини, які свідчать про те, що той чи інший доказ досліджений судом з порушенням вимог КПК (наприклад, потерпілий чи свідок допитані судом без попередження про кримінальну відповідальність за ст. 384 КПК, письмовий доказ досліджений не в повному об`ємі, тощо).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.05.2023 року відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого про повторне дослідження доказів, в тому числі про допит свідків.

Апеляційна скарга, пояснення та доповнення до неї містять формальне клопотання про дослідження в порядку ч. 3 ст. 404 КПК та надання оцінки доказам, яким обґрунтовується оскаржуваний вирок на предмет законності, належності та допустимості, однак підстави для повторного дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України обвинуваченим та його захисником не наведені, оскільки всі доводи зводились лише до незгоди із вироком суду та визнанням ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованих злочинів.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

Апеляційний суд дійшов висновку, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 є способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доказів, які би спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційному суду стороною захисту не надано.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що кримінальне провадження стосовно нього сфабриковане органом досудового розслідування та прокуратури, в суді апеляційної інстанції спростовані.

Вимоги захисника та обвинуваченого щодо призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції не можуть бути задоволені, адже ані захисник, ані обвинувачений не назвали жодної правової підстави, передбачених ст.415 КПК України, не встановлено такий підстав апеляційним судом.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованості призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 внаслідок м`якості, апеляційний суд встановив наступне.

Вирішуючи в даному випадку питання щодо справедливості обраного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд повинен перевірити, чи було дотримано приписи статей 50, 65 КК України, і в разі встановлення порушень усунути їх у процесуальний спосіб.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 за короткий проміжок часу (протягом години) було вчинено три злочини, один з яких є тяжким та два особливо тяжкими та враховано, що ОСОБА_8 , вчиняючи злочини абсолютно знехтував найвищою соціальною цінністю, а саме - життям людини потерпілої ОСОБА_12 , та, без жодних адекватних та логічних мотивів, крім, по суті, приховання інших злочинів, вчинив жорстоке вбивство потерпілої.

На думку апеляційного суду, судом 1-ої інстанції не в повній мірі враховано, що скоєння розбійного нападу на особу похилого віку в стані алкогольного сп`яніння вбивства потерпілої та підпалом оселі з метою знищення слідів злочинів вказує на особливу цинічність вказаного розбійного нападу. На відсутність будь-якого соціально-мотивованого підґрунтя для скоєння вказаного особливо небезпечного кримінального правопорушення, також вказує на особливу цинічність вказаного розбійного нападу та відсутність критичної оцінки скоєного, крім того, обвинувачений за тривалий період розгляду кримінального провадження не розкаявся, вину не визнавав, показів не надавав, в судових засіданнях поводив себе зухвало та безкарно, вчинив особливо тяжкий злочин, що не може бути не враховано апеляційним судом.

Натомість, апеляційний суд приймає до уваги, що постановою Верховного суду від 13.02.2020 року були частково задоволені касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , ухвала Апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 про залишення без змін вироку Балтського районного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року - скасована і призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На вказану ухвалу апеляційного суду, в тому числі стосовно невідповідності висновків щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, касаційна скарга прокурором не подавалась, у зв`язку з чим під час нового апеляційного розгляду, колегія суддів позбавлена можливості призначити обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, вчинив два особливо тяжких корисливих злочини, відсутність обставин що пом`якшують покарання, та наявність обставин що обтяжують покарання, а саме вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та скоєння злочину відносно особи похилого віку.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному конкретному випадку обвинуваченому ОСОБА_8 за кожен із вчинених злочинів повинно бути призначено покарання виключно у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна, яке буде відповідати обставинам справи, тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

В даному конкретному випадку суд, призначаючи основне покарання ОСОБА_8 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, врахував винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним вбивства потерпілої з корисливих мотивів у поєднанні з нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій ч.4 ст. 187 КК України, а саме те, що зазначені злочини відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Також, у вироку суду першої інстанції при вирішенні питання про обґрунтованість та справедливість призначеного ОСОБА_8 покарання надав оцінки даним, які негативно характеризують особу, зокрема тим, що обвинувачений протягом строку досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України не визнавав, від надання показів відмовився, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, вчинив особливо тяжкі злочини, а саме, діючи з корисливих мотивів, вчинив розбійний напад та умисне вбивство.

На думку колегії суддів, поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі, а його відношення до скоєного свідчить про жорстокість та винятковий цинізм, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість застосувати позбавлення волі на певний строк, що в даному випадку не суперечить принципу справедливості, який є однією із ключових засад всієї системи права, й особливе місце посідає цей принцип у кримінальному праві, де однією із складових принципу справедливості виступає співрозмірність вчиненого особою злочину та призначеного за нього покарання.

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.

Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені стороною захисту обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судових рішень, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілих, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання Суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням свідків, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_8 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, версія сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчиненнязлочинів, спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового та апеляційного розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані злочини були вчинені і обвинувачений є винним у їх вчиненні, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції стороною захисту не названо, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційна скарга прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статями 370, 371, 373, 374, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 28.11.2016 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 від 10.03.2016року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання його копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3