Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/856/23
В И Р О К

Іменем України

18 вересня 2023 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000172, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.04.2023 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тимки, Оржицького району, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні осіб не має, пенсіонера, не являється особою з інвалідністю, участі в АТО та ООС не брав, раніше судимого: 16.05.2019 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік; 15.01.2020 випробувальний термін скасовано та направлено до місць позбавлення волі строком на 1 рік. 16.09.2020 звільнений по відбуттю строку покарання; 30.03.2021 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; 11.05.2021 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; 01.11.2022 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Епізод №1

01.04.2023, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_5 в період дії воєнного стану в Україні, визначеного 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 58/2022 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, правомірно перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення та наживи, таємно викрав бензопилу марки «Foresta» модель «FA-40S», вартість якої, згідно висновку експерта №СЕ-19/117-23/6808-ТВ від 27.04.2023 становить 1707,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вищевказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Епізод №2

08.04.2023, близько о 08 год. 00 хв., ОСОБА_5 в період дії воєнного стану в Україні, визначеного 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 58/2022 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, прийшов до території домогосподарства ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом відмикання запірного пристрою вхідних дверей до лівого відділення господарського приміщення на території даного домогосподарства, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, проник до даного приміщення, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення та наживи, звідки повторно, таємно викрав електричну косу марки «RZTK» модель ВС 1400 Е, вартість якої, згідно висновку експерта №СЕ-19/117-23/6217-ТВ від 14.04.2023 становить 1559,35 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вищевказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч. 4 ст. 185 України і викладених в обвинувальному акті від 13.06.2023 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяви в яких просили розгляд даного кримінального провадження проводити без їх участі. Цивільний позов в справі не заявлений. Їх неявка не перешкоджає проведенню справи розгляду по суті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.4 ст.185 КК України і обставини яких викладені в обвинувальному акті від 13.06.2023 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 надав наступні покази.

Так, по епізоду крадіжки речей потерпілого ОСОБА_6 , показав, що на початку квітня 2023 року, точної дати він не пам`ятає, він перебував на подвір`ї за адресою АДРЕСА_2 , де проживає його кум ОСОБА_6 , який в цей час спав. На території даного подвір`я, він побачив бензопилу марки «Foresta», яку він вирішив викрасти для власної наживи. Побачивши, що за ним ніхто не спостерігає взяв дану бензопилу та вийшов з подвір`я. По дорозі зустрів знайомого, якому запропонував її купити, на що останній погодився, за що дав йому близько 400,00 грн, які він в подальшому витратив на власний розсуд..

По епізоду крадіжки майна, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , обвинувачений показав, що в квітні 2023 року, точної дати він не пам`ятає, в ранішній час доби, він проходячи по АДРЕСА_3 , зайшов на подвір`я буд. АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 . Після чого, відкрив приміщення бані, двері якої не були замкненні, де побачив електричну косу марки «RZTK», яку вирішив викрасти, потім продати, так як хотілось «похмелитись». З цією метою, він взяв дану косу та вийшов з подвір`я. В подальшому, через короткий проміжок часу, його на вулиці наздогнав потерпілий, який упізнав свою косу та викликав поліцію.

Крім того, обвинувачений зазначив, що йому було відомо, що в країні введений воєнний стан, однак жодним чином не хотів цим скористатись.

Дані покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.

Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії. Під час призначення йому покарання покладався на розсуд суду, готовий нести відповідальність.

В судових дебатів прокурор ОСОБА_4 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статі кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі на строк до 5 років, на підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року за ч. 4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, призначити остаточне покарання у розмірі 5 років 6 місяців позбавлення волі, а також стягнути з нього процесуальні витрати. Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та судових витрат.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_5 по всім епізодам кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинених в умовах воєнного стану, з кваліфікуючими ознаками повторність, та в одному випадку з проникненням в інше приміщення.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений під час крадіжок, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 , не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно, тому воно визначається як крадіжка. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодівав, було для нього чужим, і він не мав права на нього. ОСОБА_5 , виконав усі дії об`єктивної сторони крадіжки, які вважав необхідними для доведення злочинів (крадіжок) до кінця. Отже, вчинені обвинуваченим злочини є закінченими.

Разом з цим, обвинувачений повторно вчинив злочини проти власності. Як роз`яснив Пленум ВСУ України у постанові від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» з п. 20 вбачається, що відповідно до п. 1 примітки до статті 185 КК повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК. Тому враховуючи все зазначене, в діяннях ОСОБА_5 також міститься ознаки повторності, оскільки останній має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення умисних, майнових, корисливих злочинів передбачених ст.185 КК України.

При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Тому суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинених повторно, в умовах воєнного стану та по епізоду №2 з проникненням в інше приміщення, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України.

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України кваліфікуються, як тяжкі злочини, за вчинення яких не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 . З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування та судом не встановлено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, що підтверджується даними відповідної вимоги.

За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 перебуває на обліку згідно вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року.

Також враховано відсутність сім`ї та утриманців. Крім того, обвинувачений не є депутатом, не працює, пенсіонер, не перебуває на військовому обліку.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив злочини під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території Гребінківської ТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпіла не являється особою, яка постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особою, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо її майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, який просив призначити обвинуваченому кінцеве покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який при призначенні покарання покладався на розсуд суду, потерпілих, які претензій до останнього не має, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення тяжких злочинів належить призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді мінімального покарання в межах санкції статті інкримінованих йому злочинів, а саме 5 років позбавлення волі.

Крім того, судом встановлено, що вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України в період іспитового строку до відбуття покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст.71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року за ч. 4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, призначити остаточне покарання у розмірі 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілими не заявлявся.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-товарознавчих, та трасологічних експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ч. 3, ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 50, 65-67, ч.2 ст.71,ч.3 ст.78, ч. 4 ст. 185 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року за ч. 4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України НОМЕР_1 ), на користь держави судові витрати на проведення товарознавчих та трасологічної експертиз в загальній сумі 3585 (три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 00 коп..

Речові докази:

- бензопилу марки «Foresta» модель «FA-40S», яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 залишити в останнього.

- електричну коса марки «RZTK» модель «ВС 1400 Е», фрагмент кабелю в обмотці білого кольору та два фрагменти кабелю в обмотці чорного кольору, які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 залишити в останнього.

- чотири сліди папілярних узорів пальців рук залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський