УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року

м. Київ

справа № 357/10928/22

провадження № 51 - 3000 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року,

встановив:

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК та призначено йому покарання у виді арешту строком на 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022 з урахуванням положень ст.72 КК і за сукупністю вироків ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року вирок місцевого суду змінено.

Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно вироку суду, 22 жовтня 2022 року близько 21 години ОСОБА_5 , знаходячись на вул. Лесі Українки в с. Матюші Білоцерківського району Київської області, знайшов на земельній ділянці паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є наркотичним засобом канабісом, який підібрав і таким чином незаконно придбав, поклав у свій рюкзак і почав незаконно зберігати без мети збуту. Цього ж дня близько 21 години 10 хвилин біля будинку № 20 на вул. Лесі України в с. Матюші ОСОБА_5 зупинили працівники поліції і в подальшому в період з 22 години 37 хвилин по 22 годину 44 хвилини в ході огляду місця події було виявлено і вилучено паперовий згорток з наркотичним засобом канабісом масою в перерахунку на суху речовину 8,05 г, яку ОСОБА_5 незаконно придбав і зберігав без мети збуту.

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити засудженому покарання за ч. 1 ст. 309 КК у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а вирок Білоцерківськього міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2022 року виконувати самостійно.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що судами під час призначення засудженому покарання не враховано, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до кримінальних проступків, даних про особу засудженого, визнання вини, щире каяття, його стан здоров`я та стан здоров`я його родини, зважаючи на відсутність будь-якої шкоди, а також те, що апеляційним судом виключена обтяжуюча обставина у вигляді рецидиву злочину.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Із матеріалів провадження за скаргою видно, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 здійснено відповідно до положень статей 381-382 КПК.

Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

З огляду на указану мету й вищезазначені принципи покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з матеріалів за скаргою, місцевий суд під час призначення ОСОБА_5 виду та розміру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, який перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних сержантів і солдатів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_1 як засуджений, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, згідно довідки- характеристики за місцем проживання характеризується посередньо, сварок з сусідами не вчиняє, громадський порядок не порушує, іноді вживає алкогольні напої, зв`язків з раніше засудженими та особами, схильними до вчинення правопорушень та злочинів не підтримує. Крім того, раніше засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2021 року за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК до покарання 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів. Суд дійшов висновку, що достатньою мірою покарання для виправлення та упередження скоєння нових кримінальних правопорушень обвинуваченого є покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_5 скоїв проступок під час відбування строку покарання, не бажає ставати на шлях виправлення, суд дійшов висновку про те, що йому з урахуванням положень ст. 71 КК необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, суд слушно зазначив, що остаточне покарання ОСОБА_5 необхідно визначити за сукупністю вироків відповідно до статей 71, 72 КК, частково приєднавши до призначеного покарання частину невідбутого покарання за попереднім вироком.

Апеляційний суд ретельно перевіривши доводи прокурора з приводу неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, задовольнив апеляційну скаргу прокурора та виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання, - рецедив злочинів.

Також, суд зазначив, що призначене покарання відповідає загальним засадам, визначеним ст. 65 КК, і суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 71 КК, призначивши покарання за сукупністю вироків, оскільки ОСОБА_5 , який був звільнений від відбування покарання за попереднім вироком з випробуванням, вчинив нове кримінальне правопорушення протягом іспитового строку.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком і вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, на які покликається в касаційній скарзі захисник, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, були враховані судами в ході призначення покарання ОСОБА_5 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни судового рішення.

Ухвала апеляційного суду належним чином обґрунтована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3