У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2023 Справа №607/7342/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі судових засідань клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2014 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001863 від 07.07.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 1, 2 ст. 200 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді звернувся представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 із вищевказаним клопотанням, в якому просить скасувати арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу ВЕА750850 від 29.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром №8141 загальною вартістю 14948,96 грн., з метою відшкодування завданих злочином збитків.

Клопотання мотивоване тим, що 16.07.2014 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області накладено арешт на вищевказане майно підозрюваного ОСОБА_3 . 16.03.2017 постановою прокурора кримінальне провадження щодо підозрюваного ОСОБА_3 закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. 03.04.2023 заявник звернувся до Тернопільської окружної прокуратури із клопотанням про скасування арешту майна у відповідь на яке отримав постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання так як на даний час досудове розслідування триває.

Накладений арешт протягом 9 років порушує права власника квартири ОСОБА_3 на вільне володіння його майном. Будь-які слідчі дії станом на день подання клопотання не проводяться, обвинувачення не пред`явлено та відсутнє рішення слідчого судді про продовження строків досудового розслідування. Тому, подальша потреба в арешті майна відсутня.

У судове засідання представник власника майна ОСОБА_4 не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без участі сторони заявника, клопотання підтримує та просить задовольнити.

У судове засідання прокурор ОСОБА_6 не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Щодо скасування арешту майна заперечив, оскільки досудове розслідування триває, а метою накладеного арешту є забезпечення відшкодування заподіяної шкоди.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001863 від 07.07.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 1, 2 ст. 200 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 16.07.2014 по справі №607/11593/14 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 , а саме 1/1 двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить на підставі договору купівлі-продажу ВЕА750850 від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром №8141 загальною вартістю 14 948,96 грн., з метою відшкодування завданих злочином збитків.

16.03.2017 постановою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001863 від 07.07.2014, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку із відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Скасовано арешт 1/1 двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить на підставі договору купівлі-продажу ВЕА750850 від 29.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром №8141 загальною вартістю 14 948,96 грн.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 31.03.2023 по справі №607/5821/23 у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 відмовлено, оскільки ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2014 №607/11593/14-к, якою був застосований захід забезпечення кримінального провадження, як арешт квартири АДРЕСА_1 , припинила свою дію від дати прийняття прокурором Тернопільської місцевої прокуратури постанови 16.03.2017 про закриття кримінального провадження в силу прямої вказівки Закону і при тому, що прокурором у постанові також вирішено питання про скасування арешту із нерухомого майна.

Проте, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2017 постанову прокурора від 16.03.2017 про закриття кримінального провадження скасовано.

В подальшому кримінальне провадження відносно підозрюваного ОСОБА_3 знову закривалось постановою прокурора від 20.09.2018, у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення.

Однак, поставною першого заступника прокурора Тернопільської області від 04.04.2019 постанову від 20.09.2018 скасовано.

Постановою прокурора Тернопільської окружної прокуратури від 30.11.2021 закрито кримінальне провадження щодо підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 статті 190, ч. 1, 2 статті 200 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 статті 284 КК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпані можливості їх отримати. Досудове розслідування за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 статті 190, ч. 1, 2 статті 200 КК України, продовжити.

Дана постанова прокурора є чинною на даний час.

Постановою прокурора Тернопільської обласної прокуратури від 12.04.2023 у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 від 03.04.2023 щодо скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 16.07.2014 по справі №607/11593/14 на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 відмовлено. Мотивуючи свою постанову прокурор зазначив, що оскільки арешт накладений з метою забезпечення цивільного позову та досудове розслідування триває, підстав для його скасування немає.

Згідно п. 18 ч. 1 статті 3 КПК України, на слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування, і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу)

Відповідно до ч.ч.1, 2. ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Перш за все, суд звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні, арешт на майно (квартиру) було накладено 16.07.2014 за наявності законної підстави, а саме з метою забезпечення цивільного позову, так як кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого підозрювався ОСОБА_3 , заподіяна шкода у розмірі 20000,00 доларів США.

Однак, встановивши наявність законних підстав для арешту майна станом на 16.07.2014, суд має визначити чи відповідає станом на теперішній час цей арешт справедливому балансу між загальним інтересом суспільства та інтересами заявника, та чи не є станом на теперішній час заявник особою, на якого покладено надмірний тягар, як на законного власника майна.

Оцінюючи важкість тягаря, покладеного на заявника, а також пропорційність та співрозмірність подальшого збереження арешту майна, суд враховує той факт, що арешт на майно заявника було накладено 16.07.2014, тобто близько 9 років тому.

На даний час заявник не є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення в рамках цього провадження.

Більше того, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпані можливості їх отримати.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження заявнику не пред`явлено.

Таким чином, з огляду на вимоги пропорційності і співмірності втручання держави в право приватної власності, а також з огляду на тривалість арешту майна, відсутність обґрунтування стороною обвинувачення необхідності арешту в майбутньому, суд дійшов висновку про те, що подальше обмеження права власності на квартиру буде непропорційним втручанню у право власності, тобто у право на мирне володіння майном, а тому повинно бути припинено.

Окрім того, заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).

Відповідно до статті 2 КПК України, одними із завдань кримінального провадження, серед інших, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Враховуючи, що арешт на квартиру був накладений з метою забезпечення цивільного позову, який в рамках даного кримінального провадження власнику майна не пред`явлено, відсутність у власника майна статусу підозрюваного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний арешт майна, на даний час, не застосований з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а відтак потреба у його застосуванні відпала.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт на 1/1 двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу ВЕА750850 від 29.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром №8141 загальною вартістю 14948,96 грн., накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 16.07.2014 по справі №607/11593/14.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1