Справа № 308/9687/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

22.05.2023 року засобом поштового зв`язку прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні за №000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна.

Згідно вказаного клопотання з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просить накласти арешт на речі, вилучені в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.05.2023 року, що проводився на автодорозі М-06 сполученням «Київ-Чоп», на відрізку 828 км+290км, а саме: автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_5 , та свідоцтво про реєстрації вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , із забороною права відчуження, розпорядження та користування.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності. Власник майна ОСОБА_5 через канцелярію суду подала заяву, в якій просила клопотання прокурора розглянути у її відсутності, проти накладення арешту на належне їй майно заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст.172 КПК України неприбуття слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя розглянув подане клопотання про арешт майна у відсутності вказаних осіб. Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до статті 107 КПК.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження №000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.05.2023 року.

Підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР відповідно наданого витягу стало те, що «21.05.2023 року о 21 год. 21 хв. водій транспортного засобу марки «Renault» «Meganne», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , рухаючись по автомобільній дорозі М-06 «Київ-Чоп 828 + 290 км. на ділянці автодороги з трьома смугами у напрямку КПП «Тиса» зі сторони м. Ужгород, на передньому пасажирському сидінні якого сиділа ОСОБА_7 , при повороті до м. Чоп через три смуги руху у зустрічному напрямку, не впевнившись, що такий маневр є безпечний та не має інших учасників дорожнього руху, здійснив маневр у ліво, де з КПП «Тиса» у напрямку м. Ужгород рухався транспортний засіб марки «Toyota», моделі «RAV4», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 після чого вказаний транспортний засіб в`їхав передньою частиною свого автомобіля об праву частину попереднього автомобіля. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом кісток тазу, ХССТ забій поперекового відділу хребта. Пасажирка ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому основи лобової кістки, забою грудної клітки та чола, м`яких тканин та кінцівок».

В ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який проводився 21.05.2023 року о 22 год. 50 хв. слідчим СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 , в присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , водія ОСОБА_5 на автодорозі М-06 сполученням «Київ-Чоп», на відрізку 828 км+290км, вилучено: автомобіль марки «Renault» «Meganne», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрації вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

22.05.2023 року автомобіль марки Toyota», моделі «RAV4», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрації вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України /постанова про визнання речовими доказами від 22.05.2023 року/.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою поданого клопотання про арешт майна прокурор визначив забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування арешту на майно може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Положеннями абзацу першого частини першої статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини другої статті 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

В свою чергу відповідно до частини третьої статті 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

А частиною десятою статті 170 КПК передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. наприклад пункт 53 рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення, з метою забезпечення збереження речових доказів слід накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.05.2022, що проводився на автодорозі М-06 сполученням «Київ-Чоп», на відрізку 828 км+290км, а саме: на автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_5 та свідоцтво про реєстрації вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Окремо слідчий суддя наголошує, що сторона захисту в разі зволікання і затягування розслідування справи, вправі самостійно звернутись до слідчого судді з клопотанням про зняття арешту з майна.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

З метою забезпечення збереження речових доказів накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.05.2023, що проводився на автодорозі М-06 сполученням «Київ-Чоп», на відрізку 828 км+290км, а саме на автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_5 , та свідоцтво про реєстрації вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , із забороною права відчуження, розпорядження та користування.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, які зобов`язані письмово проінформувати заінтересованих осіб.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали.

У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_12