Справа № 450/2461/18 Провадження № 1-кп/450/60/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Б аку, Азербайжанської Республіки, вірмена, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 19 червня 2013 року, близько 21 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки Ніссан Альмера, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі Західний обхід м. Львова, в напрямку до с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, біля готельного комплексу Галіція, порушив чинні вимоги правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.5; 2.3 (б,д); 10.1; 10.4; ПДР України, тобто проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, виконуючи маневр повороту ліворуч до прилеглої території готельного комплексу Галіція, не надав переваги в русі зустрічному автомобілю марки Сузукі Свіфт, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по автодорозі Західний обхід м. Львова в напрямку до с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

В результаті зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля марки Ніссан Альмера, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження, а саме: травму тіла у вигляді синця на голові, струсу головного мозку, розриву селезінки, множинних синців на обидвох ногах, що відносяться до тяжкого тілесного входження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а водій автомобіля марки "Сузукі Свіфт, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження, а саме: травму тіла у вигляді забою грудини зі синцем над нею, забою правого колінного суглобу з крововиливом в нього, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу функції правої ноги.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України заперечив. Пояснив, що 19.06.2013 року їхав на автодорозі «Західний обхід м. Львова», здійснював поворот ліворуч в сторону заправки ШЕЛ, готелю «Галіція» ніякого автомобіля по зустрічній смузі не бачив, вільно здійснював маневр повороту ліворуч. Коли передні колеса його автомобіля з роздільної смуги автодороги з`їхали, завершуючи вказаний маневр, почув удар у задню сторону свого автомобіля. Від даного удару його автомобіль розвернуло на 180 градусів. Вважає, що у автомобіль марки «Сузукі Свіфт» під керуванням ОСОБА_6 рухався зі значним перевищенням швидкості, що і є причиною настання ДТП. Винним себе у наслідках спричинених подією ДТП не вважає. Вказує, що при ударі, його автомобіль був вже на узбіччі, від роздільної смуги дороги на відстані 7,5 метри. Швидкість, з якою рухався його автомобіль, при здійсненні ним маневру повороту вказати не може. Потерпілій ОСОБА_5 відшкодував шкоду в добровільному порядку, шляхом оплати її лікування у медичному закладі, наданні продуктів харчування під час перебування у лікарні. Цивільний позов заперечив в повному обсязі. Просить постанови щодо нього виправдувальний вирок.

Винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що 19.06.2013 року під час події ДТП перебувала у автомобілі «Ніссан Альмера» під керуванням ОСОБА_4 .. Остання пам`ятає тільки те, що водій зробив маневр повороту вліво та більше нічого не пам`ятає, оскільки вже отямилась в реанімаційному відділенні, куди до неї на наступний день після події прийшов ОСОБА_4 з адвокатом. Останні повідомили, що в дорожньо-транспортній пригоді винен ОСОБА_6 та просили її написати розписку про відсутність з її сторони до обвинуваченого будь-яких претензій матеріального та морального характеру;

показами потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 19.06.2013 року близько 21.00 год. рухався на своєму автомобілі «Сузукі Свіфт» в сторону с.Сокільник Пустомитівського району Львівської області. Біля готелю «Галіція» йому на зустріч виїхав автомобіль марки «Ніссан Альмера» без включеного показчика повороту та ближнього світла. Автомобіль під керуванням ОСОБА_6 рухався зі швидкістю 70-80 км/год, однак не зміг загальмувати. В наслідок ДТП ОСОБА_6 отримав забій грудної клітки та травму коліна. В автомобілі «Ніссан Альмера» знаходилась ОСОБА_5 .. Вказав, що станом на сьогодні його автомобіль проданий. Місце зіткнення відбулось на смузі руху автомобіля потерпілого ОСОБА_6 .. Перед зіткненням здійснював гальмування, алкоголь не вживав під час керування автомобілем на момент ДТП. Перед зіткненням автомобілів «Сузукі свіфт» був технічно справний. Вказав, що виключає той момент, що якби він їхав з допустимою швидкістю, то ДТП не настала б;

показами свідка ОСОБА_9 , даними ним в судовому засіданні, згідно яких останній пояснив, що він є водій евакуатора. На місцевість біля готелю ОСОБА_10 виїжджав в цей час по 5-7 раз на місць. Вказав, що з учасниками події не спілкувався. Приїхав на місце ДТП, коли вже на місці були працівники поліції. З місця ДТП забирав червоний маленький автомобіль. Більше нічого не може пояснити у зв`язку із значним спливом часу;

показами свідка ОСОБА_11 , який допитаний в судовому засіданні та пояснив, що в день ДТП ОСОБА_4 попросив його приїхати на місце ДТП. Свідок приїхав та дочекався карету швидкої допомоги, яка приїхавши забрала з місця ДТП водія червоного автомобіля ОСОБА_6 . Разом з ОСОБА_4 поїхав у лікарню, де оперували ОСОБА_12 потерпілу ОСОБА_5 . ОСОБА_4 здав кров та поїхав додому. Чи були при здійсненні замірів на місці ДТП поняті сказати не може. Ствердив, що ОСОБА_4 відвідував ОСОБА_5 у лікарні кожен день, оскільки останній його підвозив у лікарню. Свідок пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_4 на лікування потерпілій надано близько 500 дол. США (купував ліки, продукти харчування). Після ДТП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ще тривалий час підтримували нормальні стосунки;

протоколом огляду місця події від 19.06.2013 року, згідно якого проведено огляд місця ДТП на автодорозі Західний обхід м.Львова. Стан асфальтного покриття сухе. Дорожнє покриття двох напрямків, шириною 3,8 м, зазначено положення транспортних засобів на місці пригоди;

протоколом огляду автомобіля «Нісан» від 20.06.2013 року;

протоколом огляду автомобіля «Сузукі» від 19.06.2013 року;

протоколом слідчого експерименту від 09.07.2013 за участі ОСОБА_6 , який був проведений на 10км+150 м. дороги «Західний обхід м. Львова» до мотелю Галіція, який розташований поблизу с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, де ОСОБА_6 вказав, що в момент, коли на його смугу руху почав виїжджати автомобіль Нісан Альмера він знаходився на відстані 40,5 м. від місця зіткнення (лінії місця зіткнення 0, а автомобіль Нісан Альмера знаходився в цей момент на відстані 7,2 м. від лінії місця зіткнення. Автомобіль Нісан Альмера з моменту перехресту осьової лінії, виїзду з на смугу зустрічного руху і до моменту виїзду зіткнення подолав відстань 7,9 м., до час t 1 1,13 c. t 2 1,21 с., . t 3 1,24с;.

протоколом слідчого експерименту від 15.07.2013, проведеного за участю ОСОБА_4 , згідно якого останній показав місце зіткнення транспортних засобів та зазначив віддаль з моменту виїзду його автомобіля на смугу зустрічного руху і до моменту зіткнення в такому темпі, як це було в момент зіткнення. ОСОБА_4 тричі показав віддаль 17,9 м., заміром було зафіксовано t 1 6,0 с., t 2 5,94 с., t 3 6,60 с.

протоколом слідчого експерименту від 04.09.2013, який проведений за участі ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_8 , згідно якого ОСОБА_4 розповів про обставини ДТП та заміром було зафіксовано, що видимість дороги в напрямку с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області, з якої водій ОСОБА_4 міг виявити автомобіль «Сузукі Свіфт», якою наближався до нього по зустрічній смузі руху становить137,5 м.;

висновком судово медичної експертизи № 241/13 від 17.07.2013 року, згідно якої за даними медичних документів, у ОСОБА_6 була травма тіла у вигляді забою грудини зі синцем над нею, забою правого колінного суглобу з крововиливом в нього. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами чи при ударі об такі. Вони могли утворитися 19.06.2013 року в момент дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до тілесного ушкодження середньої важкості за ознакою тривалого розладу функції правої ноги;

висновком судово-медичної експертиз №243/13 від 26.06.2013 року у ОСОБА_5 була травма тіла у вигляді синця на голові, струсу головного мозку, розриву селезінки, множинних синців на обох ногах. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами чи при ударі об такі. Вони могли утворитися 19.06.2013 року в момент дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознаками небезпеки для життя на момент заподіяння;

висновком інженерно-технічної експертизи № 1/172 від 19.03.2014 року, згідно якого під час ДТП передня права частина автомобіля «Сузукі Свіфт» р.н. НОМЕР_2 первинно контактувала із правого боковою стороною (ближче до її передньої частини) автомобіля « Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 . Встановити в абсолютних величинах під яким кутом перебували транспортні засоби під час їх контактування не представилось можливим, по причинні вказаній у дослідницькій частині. Зіткнення автомобіля «Сузукі Свіфт» р.н. НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_6 з автомобілем «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 відбулось на правому узбіччі відносно руху на м. Київ в районі ділянки осипу скла та ґрунту (див.протокол ОМ ДТП, умовне позначення № 3);

висновком судової авто технічної експертизи № 1562 від 14.05.2018 року, згідно якого у момент зіткнення автомобілів «Ніссан Альмера», реєстраційний номері знак НОМЕР_1 , та «Сузукі Свіфт», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , мало місце зустрічне перехресне зіткнення, при якому їхні повздовжні осі розміщувались під кутом, який знаходиться в межах 120°-150°, так як це зображено на схемі № НОМЕР_3 , і додається до цього висновку. Місце зіткнення автомобілів «Ніссан Альмера», реєстраційний номерний зн НОМЕР_1 , та «Сузукі Свіфт», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , знаходить на правому узбіччі, виходячи з напрямку руху в сторону м. Київ, в районі розміщені осипу осколків скла й ґрунту. Встановити, розміщення місця зіткнення в числових значеннях, не виявляється можливим, у зв`язку з не прив`язкою закінчення слід гальмування до елементів дороги;

висновком судової авто технічної експертизи № 2435 від 30.09.2013 року, згідно якого для визначення дійсних значень швидкостей транспортних засобів перед зіткненням з урахуванням їх подальшого відкидання до кінцевих положень в результаті зіткнення необхідне встановлено точно їх положення у момент зіткнення, як один відносно одного так і відносно елементів дороги. В даному випадку таке положення слідством не встановлене, а тому інформації про те що а/м «Ніссан Альмера» відкинуло на 5 м є не достатньою. Ці обставини позбавляють дану експертизу можливості визначити дійсне значення швидкості, з якою рухався а/м «Судзукі Свіфт» перед початком екстреного гальмування. При заданих вихідних даних безпосередньо перед початком екстреного гальмування швидкість руху автомобіля «Судзукі Свіфт» (р. н. з. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_6 , виходячи із зафіксованих слідів гальмування, могла складати величину не менше як 76...80 км/год.

Покази водія ОСОБА_6 про обставини розвитку механізму ДТП технічно неспроможні.

Проведення досліджень по технічно неспроможних вихідних даних може призвести до хибних результатів, а тому при усіх подальших автотехнічних дослідженнях згаданий вище варіант розвитку механізму ДТП (відповідно до показів водія ОСОБА_6 ) не використовувався (див. п. 2 Дослідження).

Немає технічних причин, які б заперечували технічну спроможність такого варіанту розвитку механізму ДТП. А тому покази водія ОСОБА_4 про обставини розвитку механізму ДТП використовувались в усіх подальших автотехнічних дослідженнях, як технічно спроможні.

У заданій дорожній ситуації (відповідно до показів водія ОСОБА_4 ) водій ОСОБА_4 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.5;1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 2.3 (підпунктів „б та „д); 10.1 та 10.4 (частина 2) ПДР, у відповідності до яких вказаний водій повинен був увімкнути світловий покажчик лівого повороту, дати дорогу зустрічним автомобілям і після цього виконувати маневр повороту ліворуч. У заданій дорожній ситуації (відповідно до показів водія ОСОБА_4 ) водій ОСОБА_6 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.5; 1.10 ( в частині значення терміну „ небезпека для руху); 2.3 (підпункт „б ) та 12.3 ПДР, у відповідності до яких вказаний водій повинен був своєчасно зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу, при цьому в застуванні екстреного гальмування не було необхідності ( достатньо було застосувати гальмування меншої ефективності).

В момент виконання водієм ОСОБА_4 повороту ліворуч та виїзду на зустрічну смугу руху, автомобіль «Сузукі Свіфт» під керуванням водія ОСОБА_6 міг знаходитись на віддалі біля 139...157 м.

При тих вихідних даних, технічна спроможність яких не може бути заперечена (відповідно до показів водія ОСОБА_4 ) водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з а/м «Ніссан Альмера» під керуванням водія ОСОБА_4 та міг вчасно зупинитись шляхом своєчасного застосування гальмування .

Як показали вище проведені дослідження (див. п. 6;7 Дослідження) , у дорожній ситуації відповідно до показів водія ОСОБА_4 , водій автомобіля «Сузукі Свіфт» (р. н. з. НОМЕР_2 ) ОСОБА_6 міг уникнути зіткнення з автомобілем «Ніссан Альмера» (р. н. з. НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_4 , і для цього було достатньо лише вчасно застосувати гальмування та рухатись по своїй смузі проїзної частини дороги і не виконувати маневр відвороту вправо. Технічних причин для застосування такого маневру відвороту дана експертиза не вбачає.

При тих вихідних даних, технічна спроможність яких не може бути заперечена (відповідно до показів водія ОСОБА_4 ) причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що водій ОСОБА_4 виконуючи маневр повороту ліворуч не дав дорогу а/м « Сузукі Свіфт» (р. н. з. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_6 , а водій ОСОБА_6 несвоєчасно застосував гальмування;

висновком інженерно-транспортної експертизи № 1-390 від 05.06.2014 року, згідно якого покази водія ОСОБА_6 відносно механізму розвитку даної пригоди є технічно не спроможні з причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку.

Покази водія ОСОБА_4 відносно механізму розвитку даної пригоди є технічно спроможні з причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Nissan Aimera» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 9 2.6)., 9.4., 10.1. та 10.4.4.1. чинних ПДР України (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку). В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Сузукі Свіфт» р.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_6 повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 12.3. та 13.1. чинних ПДР України (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку). Визначити чи мав водій автомобіля «Сузукі Свіфт» р.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_6 технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Nissan Aimera» р.н.з. НОМЕР_1 даній експертизі не представляється можливим з причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку. Встановити технічну причину даного зіткнення в цілому не представляється можливим, у зв`язку із неможливістю оцінити та перевірити в повному обсязі дії обох водіїв-учасників даної пригоди, на предмет їх відповідності технічним вимогам чинних ПДР України.;

висновком судової авто технічної експертизи № 1563 від 27.06.2018 року, згідно якого із заданими даними у двох варіантах розвитку ДТП, з технічної точки зору, у заданій дорожній ситуації водій марки «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 виконуючи маневр лівого повороту для заїзду в АЗС, повинен був виконуючи маневр лівого повороту, надати превагу зустрічним транспортним засобам, тобто керуватися технічними вимогами п. 10.1, п.10,4(ч.2) Правил дорожнього руху України. Згідно із заданими даними двох варіантів розвитку ДТП, враховуючи місце зіткнення на правому узбіччі (встановлено транспортно-трасологічною експертизою у висновку № 1562 експерта ЛНДІСЕ від 14 травня 2018 року), що вказує на відхилення праворуч автомобіля Сузукі Свіфт, з технічної точки зору, у заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «Сузукі Свіфт» ОСОБА_6 при виникненні небезпеки для руху з боку виконуючого із зустрічної смуги маневр лівого повороту для заїзду в АЗС автомобіля «Ніссан Альмера», повинен був керуватися технічними вимогами п. 12.3, п.10,1 Правил дорожнього руху України. Згідно заданих вихідних даних, в показах водія автомобіля марки «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 відповідно до його варіанту розвитку ДТП у вказаній частині, та транспортно-трасологічних особливостей настання даної ДТП, встановити спроможність кута зіткнення транспортних засобів не представляється можливим по причині відсутності фіксації в схемі до протоколу огляду ДТП закінчення слідів гальмування автомобіля Сузукі Свіфт, при цьому місце зіткнення, вказане ОСОБА_4 правовому узбіччі по напрямку руху Сузукі Свіфт не суперечить висновкам транспортно-трасологїчної експертизи № 1562 експерта ЛНДІСЕ від 14 травня 2018 року і є спроможний; з технічної точки зору. Згідно заданих вихідних даних, в показах водія автомобіля марки «Сузукі Свіфт» ОСОБА_6 відповідно до його варіанту розвитку ДТП у вказаній частині, та транспортно- трасологічних особливостей настання даної ДТП, встановити спроможність кута зіткнення транспортних засобів не представляється можливим по причині відсутності фіксації в схемі до протоколу огляду ДТП закінчення слідів гальмування автомобіля Сузукі Свіфт, при цьому місце зіткнення, вказане ОСОБА_6 своїй смузі руху Сузукі Свіфт є не спроможним з технічної точки зору, і в подальшому дослідженні надані покази у вказаній частині не були прийняті.

Варіант №1 (показання водія ОСОБА_6 ) по причинам вказаним в дослідницькій частині покази ОСОБА_6 у вказаній частині розвитку механізму ДТП, не були спроможні з технічної точки зору, відповідно поставлене питання по неспроможним даним не вирішувалось.

Варіант №2 (показання водія ОСОБА_4 )

В даній дорожній обстановці, водій автомобіля «СУЗУКІ СВІФТ» ОСОБА_6 , мав технічну можливість запобігти зіткнення шляхом гальмування із зупинкою автомобіля «СУЗУКІ СВІФТ» тобто при виконанні з його боку вимог п.12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України.

В дорожній ситуації, що склалась дії водія автомобіля марки «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не відповідали технічним вимогам п.10,1, п.10.4(ч.2) чинних Правил дорожнього руху України, і перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП, згідно двох варіантів розвитку ДТП.

У наданому варіанті водієм ОСОБА_6 згідно наданих вихідних даних, в дорожній ситуації, що склалась, встановити відповідність/невідповідність дій водія автомобіля марки «Сузукі Свіфт» ОСОБА_6 технічним вимогам чинних ПДР України не представилось можливим, по причині наданих ним технічно неспроможних показів у вказаній вище частині механізму ДТП.

У наданому варіанті водієм ОСОБА_4 згідно наданих ним вихідних даних, дії водія автомобіля марки «Сузукі Свіфт» ОСОБА_6 не відповідали технічним вимогам п.12.3, п.10.1 чинних ПДР України, і перебували у причинно - наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП.

Виходячи з результатів проведених вище досліджень, дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що, при заданих вихідних даних однією з причин настання даної ДТП, згідно двох варіантів розвитку ДТП з технічної точки зору, стало невиконання водієм ОСОБА_4 технічних вимог п.10.1, 10.4(ч.2) Правил дорожнього руху України.

Виходячи з результатів проведених вище досліджень, дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що, при заданих вихідних даних, другою з причин настання даної ДТП, згідно варіанту розвитку ДТП наданому водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору, стало невиконання водієм ОСОБА_6 технічних вимог п.12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України;

рапортом про подію за № 2801 від 20.06.2013 року;

протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_4 від 15.11.2018 року, згідно якого ОСОБА_4 повідомив, що на момент ДТП, а саме 19.06.2013 року змінилася дорожня обстановка в місці де відбулось зіткнення транспортних засобів (в місці повороту автомобіля «Нісан» була переривчаста лінія дорожньої розмітки, яка розділяє потоки транспорту), а на сам день проведення слідчого експерименту, така лінія є суцільною. На час ДТП дорожнє покриття не було завершене, оскільки проводились дорожні роботи; в місці зіткнення на час проведення слідчого експерименту відсутній електричний стовп, з яким був контакт автомобіля «Нісан» після зіткнення. На час ДТП була сонячна погода погода і сонце сліпило очі, а на час проведення слідчого експеримент холодна, мокра погода, туман. Експериментальний автомобіль, який виставлявся на зустрічній смузі руху був із увімкнутим ближнім світлом фар;

протоколом слідчого експерименту від 15.11.2019 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , згідно якого останній було запропоновано вказати на розташування автомобілів учасників ДТП так, щоб встановити видимість зустрічного транспортного засобу. Замірами встановлено, що видимість автомобіля , з місця виконання маневру повороту ліворуч настає на відстані 203,6 м. Після цього заміром було встановлено, що місце, де ОСОБА_4 почав виконувати маневр повороту ліворуч знаходиться на відстані 51,4 м. від крила будівлі готельного комплексу «Галіція». Погода не впливає на об`єктивність проведення слідчого експерименту;

протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 15.11.2018 року, згідно якого замірами було встановлено, що видимість дороги транспортного засобу із місця, де ОСОБА_4 виконував маневр повороту ліворуч настає на відстані 203,6 м. Погода не впливає на об`єктивність слідчого експерименту;

ухвалою про призначення експертизи від 30.06.2020 року;

висновком експерта № 4875 від 22.02.21, згідно якого (клопотання прокурора ОСОБА_13 ) із заданими даними двох варіантів розвитку ДТП, з технічної точки зору, у заданій дорожній ситуації водій марки «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 виконуючи маневр лівого повороту для заїзду в АЗС, повинен був дати превагу зустрічним транспортним засобам, тобто керуватися технічними вимогами п. 10.1, п.10,4(ч.2) Правил дорожнього руху України. Варіант показів водія ОСОБА_4 : Оскільки в поставленому питанні відсутня конкретизація в якій частині водія ОСОБА_4 , виходячи із заданого варіанта, в тій частині механізму ДТП, де в момент початку виконання повороту ліворуч і до місця зіткнення, автомобіль Ніссан Альмера, по своїй траєкторії подолав віддаль 7.9 м, за час: 6.0с., 5.94с., 6.6с. який є більшим по значенню від часу приведення гальмового приводу автомобіля в дію, то покази водія ОСОБА_4 у вказаній частині спроможні з технічної точки . В дорожній ситуації, що склалась дії водія автомобіля марки «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не відповідали технічним вимогам п.10,1, п.10.4(ч.2) чинних Правил дорожнього руху України, і перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП, згідно двох варіантів розвитку ДТП. Виходячи з результатів Висновку №1563 від 27.06.2018 року, (т. 1 а.с. 184-189), та проведених вище досліджень, дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що, при заданих вихідних даних, однією з причин настання даної ДТП, згідно двох варіантів розвитку ДТП з технічної точки зору, стало невиконання водієм ОСОБА_4 технічних вимог п.10.1, 10.4(ч.2) Правил дорожнього руху України. Виходячи з результатів Висновку №1563 від 27.06.2018 року, (т. 1 а.с. 184- 189), та проведених вище досліджень, дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що, при заданих вихідних даних, другою причиною настання даної ДТП, згідно варіанту розвитку ДТП наданому водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору, стало невиконання водієм ОСОБА_6 технічних вимог п.12.3, 10,1 Правил дорожнього руху України.

Згідно клопотання представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_14 .

У варіанті наданому водієм ОСОБА_6 згідно наданих вихідних даних, в дорожній ситуації, що склалась, встановити чи були з технічної точки зору дії водія автомобіля "Сузукі Свіфт" р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_6 в причинному зв`язку з виникненням ДТП, не представилось можливим, по причині наданих ним технічно неспроможних показів.

У наданому варіанті водієм ОСОБА_4 , враховуючи встановлену слідчими експериментами видимість дороги у напрямку с.Скнилів Пустомитівського району, з якої водій ОСОБА_4 міг виявити автомобіль «Сузукі Свіфт», який наближався до нього по зустрічній смузі руху, яка становить 203,6м(Ухвала суду від 30.06.2020), а ОСОБА_6 в бою чергу міг виявити автомобіль марки «Ніссан Альмера»(к.п. т. НОМЕР_6 ) дії водія автомобіля «Сузукі Свіфт» ОСОБА_6 не відповідали технічним вимогам чинних ПДР України, і перебували у причинно - наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП.

Згідно із заданими даними двох варіантів розвитку ДТП, з технічної точки зору, у заданій дорожній ситуації водій марки «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 виконуючи вимоги п. 10.1, п.10.4(ч.2) Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Сузукі Свіфт»

В дорожній ситуації, що склалась дії водія автомобіля марки «Ніссан Альмера» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не відповідали технічним вимогам п.10,1, п.10.4(ч.2) чинних Правил дорожнього руху України, і перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП, згідно двох варіантів розвитку ДТП.

Згідно клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 .

Відповідно до показань водія ОСОБА_4 та з врахуванням вихідних даних, зазначених нижче, віддаль на якій перебував автомобіль «Ніссан Альмера» НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , в момент виконання повороту ліворуч, до автомобіля «Сузукі Свіфт» р.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_6 , виходячи із заданих вихідних даних запропонованих адвокатом ОСОБА_8 , з урахуванням видимості дороги з робочого місця водія ОСОБА_4 в напрямку с. Скнилів Пустомитівського району, з якої водій ОСОБА_4 міг виявити автомобіль «Сузукі Свіфт» р.н. НОМЕР_5 , який наближався до нього по зустрічній смузі руху, становить 137,7 м;

З врахуванням відомостей, зазначених у схемі до протоколу огляду місця події від 19.06.2013р. в частині зазначеного місця зіткнення автомобілів, та встановлених на досудовому слідстві обставин ДТП ( протоколи слідчих експериментів, висновки експертизи №1562 від 14.05.2018р. в частині встановлення кута розміщення автомобілів в момент зіткнення), показання потерпілої ОСОБА_5 в частині зазначеного нею місця повороту автомобіля «Ніссан Альмера» ліворуч на відстані 51,4 м до ближнього краю будівлі готельного комплексу «Галіція», з технічної точки зору не спроможні, оскільки схемою огляду місця пригоди зафіксоване місце зіткнення (позначка 3)на відстані 37,1м до ближнього краю будівлі готельного комплексу «Галіція», то враховуючи висновки експертизи №1562 від 14.05.2018р. в частині встановлення кута розміщення автомобілів в момент зіткнення, місце повороту автомобіля «Ніссан Альмера» ліворуч може бути тільки ближче до вказаної будівлі.

показами експерта ОСОБА_15 , якого допитано в судовому засіданні в якості експерта, який підтримав даний ним висновок № 1563 від 27.06.2018 року та 4875 від 22.02.21 року. Пояснив, що при проведенні експертизи йому у розпорядження надавались матеріали справи. Параметри, а саме відстань від місця початку повороту до зрізу площини дороги 137,5 задавались. При настанні ДТП дії ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.1, п.10.4 ПДР України.

показами даними в судовому засіданні експерта ОСОБА_16 , який свій висновок підтримав та пояснив, що при проведенні експертизи були надані вихідні дані, які одержані в ході слідчого експерименту. Вказувалась відстань 137,5 метра від місця повороту ліворуч автомобілем Ніссан Альмера до місця зрізу дороги. Автомобіль марки Нісан Альмера повинен був включити покажчик лівого повороту та автомобілям, які рухались по зустрічній смузі надати дорогу.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Мотиви спростування клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Стаття 84 КПК Українивизначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Суд дотримався норм, визначених статтями10,22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

При оцінці представлених суду доказів, суд виходить з загальних принципів кримінального судочинства, статей84,85,86,89 КПК України, практики Європейського суду з прав людини та практики Верховного суду.

Так, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У ч.2 ст. 8 КПК України визначено що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у ч.5 ст.9 КПК України наголошено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд, проте вона не визначає критеріїв допустимості доказів, оскільки це питання вирішується перш за все внутрішнім правом і національними судами (справи «Шенкпроти Швейцарії», заява№ 10862/84, рішення від 12 липня 1988 року, § 45, 46; «Морейра Ферейрапроти Португалії» (№ 2) [ВП], заява № 19867/12, рішення від 11 липня 2017 року;«Хеглас проти Республіки Чехія», заява № 5935/02, рішення від 01 березня 2007 року, § 84).

Національне судове провадження, коли йдеться про порушення захищеного Конвенцією права (з огляду на характер цього порушення), ЄСПЛ розглядає з позицій дотримання справедливого судового розгляду, що вирізняється не стільки прийнятністю певних доказів за національним правом, скільки тим, чи є провадження, включно із способом збирання доказів, справедливим у цілому («Хан проти Сполученого Королівства», заява № 35394/97, рішення від 12 травня 2000 року, § 34; «P.G.іJ.H. проти Сполученого Королівства», заява № 44787/98, рішення від 25 вересня 2001 року, § 76; «Алланпроти Сполученого Королівства», заява № 48539/99, рішення від 05 листопада 2002 року, § 42).

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16)

Захисником ОСОБА_8 заявлено клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме висновку експерта №141/13 від 17.07.2013 судово-медичної експертизи ОСОБА_6 та №143/13 від 26.06.2013 судово-медичної експертизи ОСОБА_5 проведеної судово-медичним експертом Львівського обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_17 , оскільки на час проведення останньої ОСОБА_4 був у статусі свідка та не міг заявляти клопотання та не міг реагувати на порушення в ході їх проведення. Разом з тим просить визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події зі схемою дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі обвинуваченого ОСОБА_4 19.06.2013, протоколи огляду транспортних засобів, а саме: автомобіля «Нісан-Альмера», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Сузукі-Свіфт», реєстраційний номер НОМЕР_2 , протоколи слідчих експериментів, проведених заступником начальника СВ Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_18 , за участі свідка ОСОБА_19 ; висновки судових експертів судових автотехнічних експертизи, а саме: від за №2435, складеного експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_16 за №1/390, складеного експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_20 ; за №1563, складеного експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_15 ; протокол проведення слідчого експерименту від 15.11.2019 зі схемою до нього за участі потерпілої ОСОБА_5 складений слідчим СВ Пустомитівського ВП ЕУНП у Львівській області ОСОБА_21 висновку судової автотехнічної експертизи від 22.02.2021 №4875, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_15 ; протокол огляду місця події зі схемою дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі обвинуваченого ОСОБА_4 19.06.2013 на автодорозі «Західний обхід м. Львова».

Виходячи з наведених вище висновків щодо застосування правил статті 87 КПК, суд зазначає, що проведення оглядів місця події та відображення в них обставин ДТП, не порушило конституційних прав обвинуваченого, тому за відсутності обґрунтованого посилання у даному випадку на статтю 87 КПК України для визнання даних протоколів недопустимими, доводи сторони захисту є непереконливими.

У справі №334/5670/18 від 05.08.2020, Верховний суд вказав, що щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.

Також суд враховує позицію Верховного суду висловлену у постанові від 19 травня 2020 року, у справі № 490/10025/17, згідно якої порушення учасником дорожнього руху правил саме по собі не виключає винуватість іншого учасника руху, і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у стані виявити, не звільняє того від обов`язку вжити заходи, необхідні для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки. Водій не вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником. Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

У справі № 640/1664/18 від 03.04.2020, Верховний Суд наголосив, що у кримінальних провадженнях, які стосуються дорожньо-транспортних пригод, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.

Розглядаючи питання забезпечення дотримання гарантії змагальності сторін у контексті експертних висновків, ЄСПЛ неодноразово висловлював свою позицію та сформував відповідну практику.

Так, у справі «Матиціна проти Росії» цей суд вказав, що зазвичай не є завданням ЄСПЛ визначати, чи є певний експертний висновок, наданий суду, достовірний. За певними виключеннями, загальне правило полягає у тому, що національний суддя має широкі межі розсуду у виборі між суперечливими висновками експертів і визначенні того, який він або вона вважає послідовним і надійним.

У справі «Ходжіч проти Хорватії», ЄСПЛ вчергове нагадав, що вимога про забезпечення справедливості судового розгляду не покладає на суд першої інстанції обов`язку запитувати експертну думку або здійснювати інші процесуальні дії виключно через те, що учасник кримінального провадження заявляє клопотання про це. Якщо сторона захисту наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або дослідив інші докази (наприклад, заслухав експертну думку), національні суди повинні вирішити, чи потрібно або доцільно це роботи під час судового розгляду.

Порядок призначення та проведення судових експертиз у кримінальному провадженні врегульовані КПК України, Законом України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5.

До обов`язку судового експерта статтею 12 Закону України «Про судову експертизу» віднесений обов`язок провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Експерт має право керуватись виключно тими даними та досліджувати тільки ті докази, які йому надані стороною кримінального провадження.

Слід зазначити, що відповідно дост. 70 КПК України передбачена відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків, за яке експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Висновок експерта може стати доказом в кримінальному провадженні тільки за умов що він: а) містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечні та не викликають сумніву (проте будь-який висновок експерта можна та потрібно піддавати сумніву), б) отриманий з дотриманням встановленого порядку, в) має значення для кримінального провадження та належить до обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК), а також він: не ґрунтується на доказах, які визнані судом недопустимими (ч. 5ст. 101 КПК), отриманий з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод (ст. 87 КПК). При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Відповідно до частин 2, 3, 7, 10ст. 101 КПК Україникожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована. Необхідною умовою допустимості висновку експерта є дотримання процесуального порядку призначення і проведення експертизи, в т.ч. має бути перевірена компетентність експерта. Експертну дослідженню можуть піддаватися лише об`єкти, котрі належним чином процесуально оформлені.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Покази обвинуваченого, щодо невчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на чому він наполягав у судому засіданні, суд оцінює критично, та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення останнім кримінального покарання за вчинений ним злочин, так як такі спростовуються зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні доказами.

За вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_4 підлягає покаранню, при визначені виду та міри покарання, суд бере до уваги суспільну небезпеку вчиненого злочину, характер вчиненого злочинного діяння, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшуються та обтяжують покарання.

Відповідно до довідки № 14-10072018/46024 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 раніше не судимий,

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлені.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, шкоду не відшкодував, у лікаря нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов, згідно якого остання просить стягнути з відповідача - ОСОБА_4 : 300 000 грн. (триста тисяч гривень) - моральної шкоди. В обґрунтування позову покликається, що їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що завдано тяжкі тілесні ушкодження, а саме: травми тіла у вигляді синця на голові, струсу головного мозку, множинних синців на обох ногах, розриву селезінки, а саме втрату її функцій. У зв`язку з такими травмами, вона пережила не одну операцію, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпною біллю. Також, постійний біль, запаморочення, нервові переживання, депресія, стривоженість та дискомфорт, який вона відчувала в післяопераційний період та період реабілітації після проведення операції, яка тривала кілька днів, оскільки на утриманні в неї на цей момент було двоє дітей і необхідно було йти на роботу. Зокрема, звертає увагу на той страх, який відчула, до та після проведення операції за своє життя та можливість на завжди залишитися скаліченою та не в повній мірі бути здатною виконувати фізичні навантаження, та можливість в повній мірі бути працездатною.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Під час розгляду справи встановлено, що потерпілій ОСОБА_5 завдано моральної шкоди протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 .

Згідно із положеннями статей 23, 1167 ЦК моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, грішми.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст. 1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. 2 КПК України, згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням всіх обставин справи, наслідків, що настали від вчинених кримінального правопорушення, ступеню та характеру фізичних, душевних та психічних страждань потерпілої, в результаті чого порушено її звичайний спосіб життя, а також враховуючи, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 настали непоправні наслідки шкоди здоров`ю останньої, суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральної шкоди підлягає задоволенню в розмірі 100000 грн.

Задоволюючи позовні вимоги в частині стягнення на користь потерпілої ОСОБА_5 витрат на правову допомогу, суд керується наступним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Судом встановлено, що відповідно до договору від 05.12.2018 року за № 36/18 потерпіла ОСОБА_5 уклала договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.3.3 даного договору виконання послуг (або частини послуг) за цим договором оформлюється актом приймання-передачі (послуг(або частини послуг). Відповідно до акту № 1-36/18 від 05.12.2018 року, акту № 2-36/18 від 05.12.2018, акту № 3-36/18 від 03.12.2020, акту № 4-36/18 від 05.12.2021, акту № 5-36/18 від 30.11.2022, акту № 6-36/18 від 19.05.2023 та квитанціями прибуткового касових ордерів потерпілою здійснена оплата у розмірі 45700 грн.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, беручи до уваги акт виконаних робіт, представлений адвокатом, фінансовий стан обвинуваченого, суд вважає, що заявлені потерпілим розміром понесених витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 45700 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишити не обирати.

З обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох ) років позбавлення волі з призначенням додатковго покарання у витді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , рахувати з часу фактичного його затримання та приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 100000 грн (сто тисяч) грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_5 витрати на праву допомогу в розмірі 45700 (сорок пять тисяч сімсот) грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 судові витрати за проведення експертиз, а саме: за проведення судової інженерно-технічної експертизи № 1/172 від 19.03.2014 року у розмірі 737,10 грн., судової інженерно-транспортної експертизи № 1/390 від 05.06.2014 року у розмірі 982,80 грн., судової автотехнічної експертизи № 2435 від 30.09.2013 року у розмірі 3680,00 грн., судової автотехнічної експертизи № 1563 від 27.06.2018 року у розмірі 5005,00 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи № 1562 від 14.05.2018 року, у розмірі 3432,00 грн..

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1