КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3309/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

29 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року,-

за участю

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 19.06.2023 року включно з правом внесення застави, визначеною ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2020.

Визначено строк дії ухвали - до 19.06.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, а обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Крім того, суд першої інстанції вказує, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2023, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у порушення ч. 2 ст. 184 КПК України, клопотання прокурора не було взагалі вручено ні стороні захисту ні обвинуваченому, чим було порушено фундаментальне право на захист.

Крім того, апелянт зазначає, що прокурором не доведена наявність будь-яких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також підстав, передбачених ст. 199 КПК України.

Також від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшла апеляційна скарга, в якій він посилається на незаконність ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2023, у зв`язку з порушенням його права на захист. Зазначає, що вже 4 рік знаходиться під вартою незаконно, окрім того, вказує, що апеляційний суд не розглянув його попередню апеляційну скаргу на ухвалу про продовження тримання під вартою, і тому просить законних дій суду та прокуратури.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, з підстав наведених у них, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, в обґрунтування якого прокурор послався на тяжкість висунутого обвинувачення, а також на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені при обрані та продовженні запобіжного заходу та якіпродовжують існувати і не зменшились.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 19.06.2023 року включно з правом внесення застави, визначеною ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2020.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , дані про його особу та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбаченіп. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які є дійсними та триваючими, і на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що розгляд питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався на підставі клопотання прокурора, яке в передбачений КПК України строк не було вручено, що, на думку захисника, є порушенням права на захист, колегія суддів вважає неспроможними, зважаючи на те, що з оскаржуваної ухвали суду вбачається, що захисник висловлював свою позицію по клопотанню прокурора, заперечуючи проти його задоволення, а обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника, що свідчить про їх обізнаність зі змістом клопотання прокурора.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, тобто офіційного джерела доходу не має, не одружений та достатніх стримуючих соціальних зв`язківне має, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Не вбачає колегія суддів і порушення права на захист обвинуваченого, оскільки вирішення питання про продовження строку тримання під вартою здійснювалось, за участі обвинуваченого ОСОБА_6 та в присутності його захисника - адвоката ОСОБА_7 . При цьому, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що будь - яких розбіжностей між ним та захисником щодо правової позиції по справі на той час не було.

Не можуть бути безумовною підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу і його посилання в апеляційній скарзі на тривалість перебування під вартою, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що стосується посилання обвинуваченого на не розгляд судом апеляційної інстанції його попередньої апеляційної скарги, то колегія суддів зауважує, що в даному провадженні суд апеляційної інстанції перевіряє обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до даної ухвали від 21.04.2023, на яке і подали апеляційні скарги обвинувачений і його захисник, тоді як оскарження попередньої ухвали суду не є предметом даного апеляційного розгляду, і згідно вимог КПК України оцінювати її законність не входить до повноважень колегії суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, яке наразі триває, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 376, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , до 19.06.2023 року включно з правом внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2020 - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4