ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2740/22 Номер провадження 11-кп/814/1238/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 / в режимі відеоконференції/

захисника ОСОБА_8 / в режимі відеоконференції/ розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, за національністю українець, громадянин України, з середньою- спеціальною освітою, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 12.10.1995 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 140 ч.3 81 ч.3 42 КК України до 4 років. На підставі ст. 45 КК України засуджений до умовно-іспитового строку на 2 роки.

2) 01.09.1997 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 81 ч.3, 17 ч.2, 81 ч.3. 42. 43 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскаціє Ѕ частини майна. Звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 10 днів.

3) 17.02.2003 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 187 ч.3, 69 КК України до 4 років з конфіскацією майна.

4) 17.02.2004 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 121 ч.2, 70 КК України до 8 років з конфіскацією майна. Звільнений 02.12.2010 року умовно-достроково на невідбутй строк покарання 11 місяців 1 день.

5) 16.06.2017 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 187 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

відмовлено у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Відмовляючи в задоволенні клопотання районний суд зазначив, що ОСОБА_7 в повній мірі не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду засудженим подана апеляційна скарга в якій він ставить питання про скасування ухвали суду з винесенням нової ухвали, якою задовольнити подання щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання ОСОБА_7 .

Апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні клопотання про УДЗ, районний суд не звернув увагу на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено та не прийнято до уваги, що він працевлаштований, має сумлінну поведінку, ставлення до праці.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката в інтересах засудженого.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідного строку покарання, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Відповідно до чинного законодавства при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Новозаводським районним судом м.Чернігів від 11.09.2017 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187,ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі. З конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та вироком Печерського районного суду м.Києва від 16.06.2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.72 ч.2 Кк України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.10.2016 року по 20.06.2017 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановою Верховного Суду України від 07.11.2018 року, на підставі ст.72,ч.5 КК України, засудженому ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року до 27.11.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання 13.10.2016 року, кінець строку 29.09.2023 року.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що до Полтавського районного суду Полтавської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про його умовно дострокове звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Суд першої інстанції при розгляді заяви, всупереч твердженням апелянта, належним чином перевірив доводи клопотання щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 . Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено матеріали справи, заслухана думка засудженого ОСОБА_7 , прокурора, та прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 як вбачається з матеріалів особової справи, в місцях позбавлення волі знаходиться з 17.10.2016 року та характеризується наступним чином:

За час тримання в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» характеризувався негативно за допущенне порушення вимог режиму тримання притягувався до дисциплінарної відповідальності один раз, дисциплінарне стягнення погашенне у встановленому законом порядку, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 22.03.2018 року відбував покарання в державній установі «Бердичівська виправна колонія (№70)» характеризувався посередньо, з метою стимулювання право слухняної поведінки заохочувався три рази, стягнень не має.

З 15.02.2020 року тримався в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. до праці не залучався.

З 28.02.2020 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№1000» характеризується посередньо, за допущенне порушення вимог режиму тримання притягувався до дисциплінарної відповідальності один раз, дисциплінарне стягнення погашене у встановленому законом порядку, з метою стимулювання право слухняної поведінки адміністрацією установи заохочувався чотири рази.

До промислової зони установи не працевлаштований.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професій», до реалізації програми ставиться без зацікавленості.

Питання про можливе застосування ст. 100, 101 КВК України, за відбуттям призначеного строку покарання, було розглянуто комісією установи 18.10.2019 року, вирішено відмовити в застосуванні даних статей, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання про застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно статті 82 Кримінального кодексу України було розглянуто 17.09.2020 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що Полтавський районний суд Полтавської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання дійшов правильного висновку, що мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку не досягнута та відсутні усі правові ознаки, які б переконливо свідчили, що засуджений став на шлях виправлення.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

Отже, доводи апеляційної скарги засудженого про те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_7 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 376 ,405,407,419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2022 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4