КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.04.2023 задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні - заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 12.06.2023, із визначенням застави у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 000 гривень, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: носити електронний засіб контролю; прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з м. Києва _________________________________________________________________________________

Справа 757/16921/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3030/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками в цьому кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання про продовження підозрюваному запобіжного у виді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 124 050 000 гривень, та покладенням на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України

18.05.2023 від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він вказував на необґрунтованість підозри у вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу даного злочину.

Зокрема, об`єктом інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення виступає об`єкт нерухомості - нежитловий будинок курортна бальнеолікарня у складі: курортна бальнеолікарня, загальною площею «А» 11 672,3 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та за твердженням сторони обвинувачення саме щодо цього майна у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на розтрату чужого майна - державного майна, що перебувало у віданні ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Зазначений раніше об`єкт нерухомості належав ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нежилий будинок, серія НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва, на підставі Наказу «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» № 1023-Б, від 04.12.2002.

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.09.2017 державним реєстратором прав на нерухоме майно КП «Благоустрій Шевченківського району» ОСОБА_11 , номер запису про право власності: 22417292, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Таким чином, на час здійснення продажу зазначене нерухоме майно перебувало у приватній власності. Станом на день звернення з апеляційною скаргою право приватної власності та державну реєстрацію ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на вказаний об`єкт нерухомого майна не оскаржено.

Юридичний факт, підтверджуючий належність конкретного нерухомого майна до державної власності відсутній, а тому твердження органу досудового розслідування про необхідність застосування процедури відчуження майна за згоди власника - держави в особі Фонду державного майна України є безпідставним, оскільки не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України та порушують приписи ст. 41 Конституції України щодо непорушності права власності.

Крім того, посилаючись на сплив позовної давності, апелянт вказував на неспроможність тверджень сторони обвинувачення про наявність судової практики відносно належності майна ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» до державної власності.

Обґрунтовуючи підозру, сторона обвинувачення не посилається на жодний належний доказ на підтвердження факту неправомірності дій ОСОБА_7 , а лише зазначає, що кожна процедурна дія ОСОБА_7 була вчинена для реалізації злочинного плану з невстановленими особами, що завдало збитків державі.

Також апелянт зазначав, що ОСОБА_7 не міг вчинити розтрату державного майна, оскільки не мав необхідних для його відчуження повноважень, зокрема рішення про такий нібито незаконний продаж все одно приймалося не головою наглядової ради ОСОБА_7 , а загальними зборами акціонерів підприємства.

У доданих до клопотання матеріалах відсутні документи, які встановлюють або обґрунтовують розмір заподіяної матеріальної шкоди державі.

Також, стороною обвинувачення не наведено належного обґрунтування щодо наявності умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, у ОСОБА_7 не було умислу розтратити чуже (державне) майно, оскільки ні свідоцтво, ні державна реєстрація за ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на даний об`єкт нерухомості не були скасовані. При цьому ОСОБА_7 дотримувався процедури щодо відчуження майна, передбаченої Порядком отримання дозволу на відчуження об`єктів нерухомого майна Дочірнього підприємства ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та Порядком отримання дозволу на відчуження об`єктів нерухомого майна Приватними акціонерними товариствами, створеними за участю ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Апелянт звертав увагу на відсутність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що подія кримінального правопорушення відбулася у 2019 році, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 12.12.2022, однак за цей час ОСОБА_7 не виїхав з країни та продовжував вести звичний спосіб життя. Підозрюваний не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від слідства чи суду.

Як убачається із протоколу допиту ОСОБА_7 , останній визнав інкриміновані йому події, але посилався на те, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Органом досудового розслідування доказів наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не надано, а сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення не може бути виключною підставою для застосування запобіжного заходу.

Слідчим суддею не обґрунтовано наявність ризиків незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання захисника, ризик впливу на свідків, експертів, спеціалістів є надуманим, оскільки у ОСОБА_7 відсутні мотиви для такого впливу. Посилання слідчого судді на протоколи допиту колишнього директора дочірнього підприємства Київська міська курортна бальнеолікарня профспілок України ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_12 від 20.01.2023, який надав показання щодо незаконних дій ОСОБА_7 щодо організації привласнення державного майна та протокол допиту заступника ОСОБА_13 , який повідомив обставини реалізації державного майнового комплексу, який перебував у віданні вищевказаного товариства, є безпідставним, оскільки зазначені протоколи у доданих до клопотання матеріалах відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 369 КК України та за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

12.12.2022 о 10 год. 10 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у розтраті чужого майна, що перебувало у його віданні, шляхом зловживання, будучи службовою особою, своїм службовим становищем, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2022 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 09.02.2023, із визначенням застави у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 000 гривень, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва від 07.02.2023 та 07.03.2023 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 до 05.05.2023, із визначенням застави у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 000 гривень, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.03.2023 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 до шести місяців, тобто до 12.06.2023.

28.04.2023 слідчий у кримінальному провадженні - заступник керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням від 26.04.2023, погодженим прокурором другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням застави у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 000 гривень, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.04.2023 задоволено клопотання слідчого, та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 12.06.2023, із визначенням застави у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 000 гривень, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: носити електронний засіб контролю; прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками в цьому кримінальному провадженні.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без вчинення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного, беручи до уваги його процесуальну поведінку, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про задоволення вимог клопотання слідчого та можливість визначення підозрюваному застави в розмірі у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 000 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, згідно із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованих злочинів, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність складу кримінального правопорушення, недоведеність належності нежитлового будинку курортної бальнеолікарні у складі: курортна бальнеолікарня, загальною площею «А» 11 672,3 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до державної власності, відсутність доказів неправомірності дій ОСОБА_7 , відсутність у підозрюваного необхідних для відчуження раніше зазначеного об`єкту нерухомості повноважень, а також відсутність документів, які встановлюють або обґрунтовують розмір заподіяної матеріальної шкоди державі, та недоведеність наявності умислу на вчинення кримінального правопорушення, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Матеріали судового провадження також містять докази про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які поряд із раніше зазначеними ризиками теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

Стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника в апеляційній скарзі з доповненнями про те, що ОСОБА_7 від дати вчинення кримінального правопорушення до дати внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не виїхав з країни та продовжував вести звичний спосіб життя, а також про те, що останній визнав інкриміновані йому події, але посилався на те, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями висновків слідчого судді не скасовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3