Провадження № 1-кп/521/1553/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 26.04.2023 року за № 00218 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народився у м. Херсоні, є громадянкою України, має вищу освіту, не працює, не заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Громадянка України ОСОБА_3 , будучи обізнаною про загальновідомий факт збройної агресії РФ проти України і вторгнення збройних формувань РФ з 24.02.2022 року на територію Херсонської області та встановлення контролю над нею, у тому числі через створені окупаційні адміністрації, достовірно знаючи та розуміючи факт захоплення м. Херсон та Херсонської області збройними силами РФ, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, будучи обізнаною про те, що Херсонська область є невід`ємною складовою частиною України, порядок утворення органів виконавчої влади регулюється виключно Конституцією України та законами України, 28.07.2022 року, перебуваючи за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 76-а, прийняла пропозицію від представника «Пенсионного фонда в городе Херсоне», що створено окупаційною адміністрацією держави-агресора російської федерації на тимчасово окупованій території, та добровільно зайняла посаду, не пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме: в окупаційній адміністрації держави-агресора, так званого «оператора набору даних Пенсійного фонду Херсонської області», що здійснює свою діяльність на території Херсонської області.

Перебуваючи на вказаній посаді, не маючи в підпорядкуванні підлеглих працівників, ОСОБА_3 виконувала свої функціональні обов`язки, пов`язані з наданням публічних послуг, а саме надавала інформацію місцевим мешканцям про можливість оформлення додаткових виплат до пенсій та інших соціальних виплат, про порядок отримання гуманітарної допомоги, формувала списки з числа мешканців м. Херсон та Херсонської області на отримання різних видів допомоги, а також вносила відповідні відомості до електронного реєстру так званого «Пенсійного фонду Херсонської області».

Таким чином, ОСОБА_3 , перебуваючи на території тимчасово окупованого військами держави-агресора міста Херсон, діючи в умовах воєнного стану, з метою завдання шкоди національним інтересам України, у період з 28.07.2022 року по жовтень 2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), добровільно зайняла посаду, не пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, який створено окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 надійшов до суду в порядку ст. 302 КПК України з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Зі змісту заяви обвинуваченої ОСОБА_3 , складеної в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , вбачається, що обвинувачена беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, тобто у колабораційній діяльності, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надала свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до заяв учасників процесу про спрощене провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченої у його вчиненні та інших обставин, які ніким не оспорювались.

Оскільки учасники судового провадження вважають, що фактичні обставини підтверджуються доказами, що маються в справі та не потребують дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доказаними, а саме - фактичні обставини щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінального правопорушення, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 винна у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, тобто у колабораційній діяльності у добровільному зайнятті громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Обвинувачена ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, на медичному обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується як особа, що не притягувалася до адміністративної відповідальності і на яку не надходило скарг.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття, оскільки вона повністю визнала вину та надала органу досудового розслідування правдиві покази про обставини скоєння кримінального правопорушення, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, встановлено не було.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує, що нею вчинено кримінальний проступок, особу винної, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обрати покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади в межах санкції ч. 1 ст. 111-1 КК України, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Прийшовши до висновку про можливість не визначати додаткове покарання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Оскільки вказане покарання у виді конфіскації майна санкцією ч. 2 ст. 111-1 КК України встановлене як додаткове факультативне, суд приходить до висновку про можливість не застосовувати його відносно ОСОБА_3 , враховуючи обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків.

Заходи забезпечення у цьому кримінальному провадженні не застосовувалися.

Питання про долю речових доказів суд вирішує, відповідно до вимог ч.2 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк десять років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази документи зберігати з матеріалами кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 1 ст. 394 КПК України.

Суддя Ірина МОРОЗОВА