КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/6632/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2008/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно вилучене під час проведення обшуку за місцем проведення трудової діяльності ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , кабінет МРТ КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер» та належить ОСОБА_6 , а саме:

- висновок обстеження ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 ;

- флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb;

- журнал реєстрації пацієнтів;

- висновок обстеження ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 ; флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb.

Зобов`язати слідчого процесуального прокурора повернути мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 ; флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що слідчим суддею не враховано, що ухвалою слідчого судді про обшук не надавався дозвіл на вилучення телефону та флеш накопичувача.

Також апелянт зазначає, що судом не прийнято до уваги те, що лікар ОСОБА_6 не є підозрюваним чи обвинуваченим, не являється організатором та учасником ніякої злочинної групи, які сприяють незаконному переправленню осіб через державний кордон України, а вищевказані предмети, а саме особисті речі: мобільний телефон та флеш носій інформації, було незаконно визнано речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження, які не мають нічого спільного з кримінальною справою.

Вказане майно є тимчасово вилученим майном, яке станом на день звернення зі скаргою до слідчого судді, не дивлячись на тривалий час перебування їх у слідчих органів, власнику не повернуті.

У зв`язку з вилученням майна ОСОБА_6 , йому наносяться моральні та матеріальні збитки.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. З урахуванням думки представника власника майна, який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, який належним чином був повідомлений про судове засідання, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 12.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше червня 2022 року, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці в м. Києві, обравши для себе джерелом отримання прибутку від вчинення кримінальних правопорушень зі сприяння вчиненню незаконного переправлення осіб через державний кордон України та усуненню перешкод до незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, вирішив створити організовану групу до складу якої залучити в якості членів організованої групи лікарів комунальних підприємств на території міста Києва. Так, в невстановлені досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_10 запропонував лікарю-нейрохірургу Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та завідувачу центру нейрохірургії Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , взяти участь у сприянні за грошову винагороду вчиненню незаконного переправлення осіб призовного віку чоловічої статі через державний кордон України та усуненню перешкод до незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України на що останні надали свою згоду.

В ході досудового розслідування було проведено негласні слідчі (розшукові) дії, зокрема контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту особам залученим до проведення такого експерименту було вручено грошові кошти в українській валюті (гривня) та валюті США (долар).

Також, по факту проведення негласних слідчих (розшукових) дій допитано свідка ОСОБА_9 , який показав, що під керівництвом ОСОБА_10 , він пройшов фіктивне медичне обстеження у лікарів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , після чого отримав висновок про незадовільний стан здоров`я, який може стати підставою для відстрочки для призову на військову службу. У подальшому, в період 16.11.2022 по 30.11.2022 ОСОБА_9 , діючи під контролем правоохоронних органів, за попередньою вказівкою ОСОБА_10 , пройшов військово - лікарську комісію за безпосередньою допомогою голови ВЛК ОСОБА_14 та отримав у ІНФОРМАЦІЯ_4 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 /ВЧ від 30.11.2022, що в подальшому надало можливість останньому безперешкодно перетнути державний кордон України у міжнародному пункті пропуску «Медина» ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після того, ОСОБА_9 показав, що під керівництвом ОСОБА_10 , він пройшов фіктивне медичне обстеження у лікарів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , в результаті чого отримав фіктивний висновок про незадовільний стан здоров`я, на підставі чого ним було пройдено медико-соціальну експертну комісію в «Обласному центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ», де отримав довідку до акта огляду, згідно якою ОСОБА_9 , являється інвалідом другої групи.

Також, по факту проведення негласних слідчих (розшукових) дій допитано свідка ОСОБА_16 , який показав, що під керівництвом ОСОБА_10 , він пройшов фіктивне медичне обстеження у лікарів ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , після чого отримав висновок про незадовільний стан здоров`я, який може стати підставою для відстрочки для призову на військову службу. У подальшому, ОСОБА_16 , діючи під контролем правоохоронних органів, за попередньою вказівкою ОСОБА_10 , пройшов військово - лікарську комісію за безпосередньою допомогою голови ВЛК ОСОБА_18 та отримав у ІНФОРМАЦІЯ_4 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного із зазначенням про непридатність до військової служби строком на два місяці.

Також, по факту проведення негласних слідчих (розшукових) дій допитано свідка ОСОБА_19 , який показав, що під керівництвом ОСОБА_10 , він пройшов фіктивне медичне обстеження у лікаря ОСОБА_20 , після чого отримав висновок про незадовільний стан здоров`я, який може стати підставою для відстрочки для призову на військову службу.

На підставі ухвали слідчого суді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , кабінет МРТ КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер» виявлено та вилучено - висновок обстеження ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 , флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb, журнал реєстрації пацієнтів, висновок обстеження ОСОБА_9 , та поміщено до спеціального пакету Національна поліції України WAR 1334125.

15.02.2023 старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_21 винесено постанову про визнання вищевказаних документів речовими доказами.

23.02.2023 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000360 від 12.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за місцем проведення трудової діяльності ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , кабінет МРТ КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер» та належить ОСОБА_6 , а саме:

- висновок обстеження ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 ;

- флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb;

- журнал реєстрації пацієнтів;

- висновок обстеження ОСОБА_9

02.03.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено.

Оскільки дана ухвала оскаржена представником власника майна ОСОБА_6 , тільки в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 ; флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb, які належить ОСОБА_6 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000360 від 12.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказаний мобільний телефон та флеш носій інформації, які визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 15.02.2023, а також встановив, що арешт майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, оскільки речі та документи, що були вилучені в ході обшуку підпадають під ознаки ст. 98 КПК України, тобто мають ознаки речового доказу і вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є достатні підстави вважати, що вказані речі можуть бути прихованим, пошкодженим, зіпсованим, знищеним чи відчуженими.

Доводи представника володільця майна, слідчий суддя визнав такими, що не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами клопотання, які на даній стадії вказують на ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а вилучене майно може бути використане, як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представника власника майна щодо задоволення клопотання прокурора про арешт вище вказаного майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000360 від 12.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 , флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb, які належать ОСОБА_6 , з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається зі змісту клопотання встановлено, що вилучений мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 , флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb, які належить ОСОБА_6 , мають значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки на них можуть зберігатися відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_1 з картою НОМЕР_2 , флеш носій інформації, білого кольору «TOSHIBA» 32Gb,які належить ОСОБА_6 .

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4