Справа № 462/4249/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/443/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 травня 2023 року про застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000926 від 18 грудня 2020 року ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 3 липня 2023 року включно.

Заставу обвинуваченому ОСОБА_7 визначено в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671 000 гривень.

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він тимчасово проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у випадку наявності таких.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 травня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що під час постановлення оскарженої ухвали судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, визнано доведеними невстановлені обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що судом не враховано особу обвинуваченого, який при затриманні опору не чинив, піклується та допомагає матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та не заперечує, що її помешкання будуть відвідувати працівники правоохоронних органів у разі обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; обвинувачений має позитивну характеристику за місцем проживання та є раніше не судимим.

Захисник звертає увагу на недоведеність ризиків, заявлених прокурором, оскільки органом досудового розслідування не зафіксовано та підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; при затриманні ОСОБА_7 не чинив опір. Зазначає, що підозрюваний не має наміру знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такі є зібраними. Стосовно ризику впливу на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, то ці особи вже надали свої пояснення органу слідства. Також ОСОБА_7 не має намірів перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Протилежного органом досудового розслідування не зафіксовано.

У судове засідання захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення розгляду такого, не з`явився. 1 червня 2023 року на адресу суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_7 заяву про те, що бажає брати участь у розгляді апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу не подавав.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів провадження, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова від 5 травня 2023 року перебуває кримінальне провадження №0000926 від 18 грудня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2022 року до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 620 250 грн. У підготовчому судовому засіданні прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671 000 грн.

Під час розгляду клопотання судом першої інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, встановлено, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще судом не допитані; знищити, сховати або спотворити речові докази, які можуть підтверджувати його незаконну діяльність та викриття інших співучасників злочинів, які станом на сьогодні ще не встановлені; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, адже кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_7 мають ознаки повторності, останній ніде не працює, а тому, з метою отримання прибутку, може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Також судом першої інстанції взято до уваги особу обвинуваченого, який ніде не працює, тобто не має офіційного джерела доходів, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

На підставі наведеного, місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, враховуючи, що інкриміновані ОСОБА_7 злочини за своєю правовою кваліфікацією негативно впливають на здоров`я населення та мають згубний вплив на соціальне благополуччя суспільства, а незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров`ю населення, апеляційний суд вважає, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Наявність в обвинуваченого матері, яка згодна на проживання з ОСОБА_7 в одному помешканні, не є безумовною підставою для відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім то го, колегія суддів вважає, що зазначена обставина в цьому випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім цього, всі викладені захисником доводи були об`єктом дослідження судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, про що просить апелянт, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Окрім цього, всупереч тверджень апеляційної скарги, ОСОБА_7 обрано також альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_7 , а також обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671000 гривень є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу місцевого суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

За наведеного, у задоволенні апеляційної скарги захисника належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 травня 2023 року про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4