1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8436/22 1-кп/335/415/2023
18 травня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, освіти середньої, такого, що зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , такого, що фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого 11.11.2022 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України,
Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_3 в порядку ст. 331 КПК України звернулась з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , на наступні 60 днів.
Клопотання обґрунтовується тим, що продовжують існувати ризики, зазначені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, пославшись на відсутність намірів вчиняти дії, про ризик яких заявила прокурор.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 , підтримав думку свого підзахисного, зауваживши, що, на його думку, стороною обвинувачення не доведено наявність вказаних у клопотанні ризиків такого ступеня, що надав би підстави для продовження тримання обвинуваченого під вартою, а всі ствердження прокурора ґрунтуються лише на припущеннях. Крім того, захисник зауважив, що судовий розгляд вже протягом тривалого часу неодноразово відкладається через неявку свідків та потерпілих, внаслідок чого тримання обвинуваченого під вартою залежить не стільки від зазначених прокурором ризиків, скільки від руху кримінального провадження, що є неприпустимим.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Раніше, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 щодо ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах даного кримінального провадження, підставою чого було, в тому числі, наявність обґрунтованої підозри.
Станом на 18.05.2023 на розгляді суду передано вже два кримінальних провадження, де ОСОБА_4 є обвинуваченим, тому суд приходить до висновку, що обґрунтована підозра у причетності ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень продовжує існувати, що підтверджуються результатами слідчих дій, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, до видалення до нарадчої кімнати для ухвалення вироку суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказані у клопотанні ризики продовжують існувати.
Щодо ризику переховування від досудового розслідування та суду, а також ризику вчинення нового кримінального правопорушення.
Так, діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким злочином, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Як випливає з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на іспитовий строк 2 роки, за вчинення п`ятьох епізодів протиправних діянь, а в межах даного кримінального провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за 2 дні до ухвалення вказаного вироку.
При цьому ОСОБА_4 самостійного офіційного заробітку не має, за рахунок яких джерел існує, достовірно невідомо, вочевидь, має схильність до асоціальної поведінки, тобто спосіб його життя, майнове та соціальне становище вказують на існування факторів, що можуть полегшити йому ухилитись від суду у разі невжиття запобіжного заходу.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні
Оцінюючи можливість впливу на потерпілого та свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого і свідків та дослідження їх судом.
Разом із цим, маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допиту потерпілого і свідків, протоколами впізнання за фотознімками обвинувачений знатиме як його персональні данні, так і зміст наданих ним свідчень на стадії досудового розслідування.
Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на потерпілого та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що доведеним, що ризики, які були підставою для обрання раніше та продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, - продовжують існувати і не зменшились.
Разом з цим суд зауважує, що із спливом часу ступінь таких ризиків зменшується.
Крім того, суд бере до уваги доводи сторони захисту щодо того, що вже протягом тривалого часу судовий розгляд відкладається з причин, які від обвинуваченого не залежать, внаслідок чого тривалість перебування обвинуваченого під вартою залежить від процесуальної поведінки потерпілих та свідків, що як таке не може бути єдиною причиною продовження строку тримання під вартою.
З огляду на це, подальше перебування обвинуваченого під вартою створюватиме невизначеність у кінцевому строку цього запобіжного заходу, оскільки неможливо передбачити, скільки ще часу буде потрібно для забезпечення явки потерпілих і свідків у судове засідання.
За таких обставин, враховуючи наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання та соціальних зв`язків із матір`ю та сестрою, які також проживають у тому самому приміщенні, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт. За умови його неухильного дотримання цілодобовий домашній арешт здатний запобігти вказаним вище ризикам.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 175, 177, 178, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Змінити раніше обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на шістдесят днів, починаючи з 18.05.2023 по 15.07.2023 включно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 протягом строку дії домашнього арешту цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки негайно стати на облік до Відділення поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, прибути до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , та в подальшому цілодобово не відлучатись з місця проживання, за винятком необхідності прибувати за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також за винятком необхідності з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу пробації на виконання вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2022.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що у разі ухилення від виконання цієї ухвали судом може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу щодо нього на більш суворий.
Виконання цієї ухвали в частині контролю за дотриманням обвинуваченим ОСОБА_4 порядку та умов домашнього арешту покласти на Відділення поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.
Повний текст ухвали оголошений о 10 год. 30 хв. 22.05.2023 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1