ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 703/978/23
провадження № 1-кп/691/267/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

сторони кримінального провадження:

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

(участь в режимі відеоконференції із Смілянським

міськрайонним судом Черкаської області)

потерпіла ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області кримінальне провадження №0000109 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Березняки Смілянського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,-

встановив :

ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 28 червня 2022 близько 17 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. За вказані дії постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2022 року у справі №703/1896/22 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн..

Він же, 24 липня 2022 року близько 22 години 30 хвилин за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. За вказані дії постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року у справі №703/2441/22 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сорок неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн..

Він же, 05 вересня 2022 року близько 20 години 48 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її психічному здоров`ю, чим порушив п.14 ч. 1 ст. 1 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству». За вказані дії постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року у справі №703/2714/22 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн..

Він же, 27 січня 2023 року близько 20 години 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`янінні вчинив сварку відносно своєї матері ОСОБА_6 , в ході якої висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, ображав, а також хапав її за руки намагаючись стягти її з ліжка, не випускав з будинку, чим було завдано шкоду психічному здоров`ю останньої. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №88 від 17 лютого 2023 року встановлено, що на час вчинення проти ОСОБА_6 протиправних дій підекспертна виявляла і виявляє на теперішній час ознаки легко-вираженого компенсованого органічного емоційно-лабільного розладу, що виник внаслідок атеросклеротичного, гіпертонічного ураження судин головного мозку, що проте не супроводжується хворобливою дезорганізацією поведінки, формуванням когнітивного дефіциту та не впливає патологічним чином на здатність підекспертної правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, утримувати їх в пам`яті та довільно відтворювати під час проведення з нею слідчих дій та в судовому процесі. Дані психолого-психіатричного дослідження виявили у ОСОБА_6 не характерні для вищевказаного органічного емоційно-лабільного розладу психічні розлади невротичного рівня у вигляді розладів адаптації, з тривожно-депресивною, дизсомнічною симптоматикою, що з огляду на час їх виникнення, фабулу переживань, клінічну картину знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з вчиненими проти неї протиправними діями. Вказані розлади адаптації не впливають патологічним чином на здатність ОСОБА_6 приймати участь у слідчих діях та в судовому засіданні. Для підекспертної ОСОБА_6 ситуація, що досліджується за справою має виражений психотравмуючий характер. У зв`язку з перенесеним домашнім насильством вона зазнала негативних змін в структурі її особистості, з переживанням острахів за своє життя, здоров`я, майбутнє та порушень в емоційній сфері з виникненням почуття безпорадності, незахищеності, вразливості, з порушенням звичної діяльності особистості.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України - умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення, згідно обвинувального акту затвердженого 28 лютого 2023 року прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відповідно до ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і суду пояснив, що, дійсно, за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 , неодноразово, протягом року, після вживання спиртних напоїв, під час сварки з матір`ю ОСОБА_6 , виражався відносно неї нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Про скоєні вчинки жалкує. В подальшому протиправної поведінки допускати не буде.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 є її сином. Проживать разом у її будинку за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 схильний до вживання спиртних напоїв, після вживання яких ображає її нецензурними словами, погрожує, не впускає в будинок, у зв`язку з чим змушена звертатися до органу поліції, чим завдає їй психологічні страждання. Просила призначити обвинуваченому покарання у відповідності до закону.

Згідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України знайшла своє підтвердження в здобутих та досліджених у ході розгляду кримінального провадження доказах, а тому є доведеною.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, підтверджується й доказами добутими на досудовому слідстві і перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до вимог КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючою ознакою - умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, і кваліфікує його дії за ст.126-1 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey no. 33401/02 від 09.06.2009) Європейський Суд з прав людини прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку Держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Статтею 1 КК України, визначено, що Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність, п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України».

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено до нетяжких злочинів, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 46 років, осудний, не одружений, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, не працюючий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра згідно довідки №232 від 09 лютого 2023 року Комунального некомерційного підприємства «Смілянська багатопрофільна лікарня ім.С.Бобринської» м.Сміла Черкаської області, відповідно до довідки-характеристики Березняківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 31 січня 2023 року №67 за місцем проживання характеризується негативно, згідно вимоги ДІАП ГУНП м.Київ від 08 лютого 2023 року №1885 та вимоги Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Черкаській області від 08 лютого 2023 року №1886 про судимість до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину визнав, з потерпілою примирився і нею, як матір`ю обвинуваченого, не заявлено про необхідність застосування до сина, обвинуваченого ОСОБА_4 , обмежувальних заходів на підставі ст.91-1 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і учасники процесу, то призначає йому покарання у виді обмеження волі із встановленням на підставі ст.75 КК України іспитового строку з покладенням обов`язків визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, як достатнього для його особи з врахуванням вищезазначених обставин встановлених в судовому засіданні. Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

З врахуванням віку обвинуваченого, визнання ним вини, примирення з потерпілою, суд мав би виходити із принципу не суворості обраного виду покарання, проте вище встановлені обставини у справі, вказують, що, суд, має бути при прийнятті рішення об"єктивним і справедливим та своїм рішенням спонукати обвинуваченого змінити свою поведінку та принципи до загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися. Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжних заходів до набрання вироком суду законної сили, до суду не подавалися.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, за ознаками злочину, передбаченого ст.126-1 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо останній протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Нагляд за засудженим ОСОБА_4 , як за особою звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснювати уповноваженому органу з питань пробації Черкаському районному відділ №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_4 судом не обиралися.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Суддя ОСОБА_1