УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2023 року

м. Київ

справа №291/519/20

провадження №51-1168ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду(далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 серпня

2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 листопада

2022 року,

встановила:

за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 серпня

2022 року ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарудинці Ружинського району Житомирської области, зареєстрованого та проживаючого по

АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі ? КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 - 27100 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 гривень у відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди.

За вироком суду, близько 03 години 15.02.2020 у житловому будинку

АДРЕСА_2 , де на той час перебувала ОСОБА_7 , у ОСОБА_5 на ґрунті ревнощів виник умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_7 . Реалізуючи цей умисел, передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 та бажаючи настання таких наслідків, перебуваючи у спальній кімнаті вказаного будинку, діючи умисно, ОСОБА_5 двома руками схопив ОСОБА_7 за шию та зі значною силою прикладання стиснув її, в результаті чого потерпіла втратила свідомість. Внаслідок цих дій спричинив ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, яке не знаходиться у причинному зв`язку зі смертю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , скориставшись її безпорадним станом,

ОСОБА_5 витягнув ОСОБА_7 за тулуб з будинку та кинув потерпілу головою донизу до колодязя, що був розташований на території вищевказаного домогосподарства. Внаслідок вказаних умисних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження, які не знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю, а також унаслідок падіння у воду колодязя ОСОБА_7 , не маючи змоги вибратись самостійно, померла від асфіксії, внаслідок закриття просвіту дихальних шляхів водою при утопленні.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 22 листопада 2022 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник вказує про те, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами достатньою мірою не враховано даних про особу засудженого, його відношення до вчиненого та обставин, що пом`якшують покарання, а тому просить призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Мотиви суду

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу

(ч. 1 ст. 433 КПК України).

Як регламентовано ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На думку колегії суддів, вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону. Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування щодо засудженого положень ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не можуть вважатися обґрунтованими.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України враховував ступінь тяжкості, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину, обставини та спосіб його вчинення, відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, однак скоїв умисний особливо тяжкий злочин, позитивно характеризується по місцю проживання, думку потерпілої, яка наполягала на найсуворішому покаранні. Крім того, судом враховано невідворотність наслідків, які настали від злочину, вчиненого ОСОБА_5 , який за ступенем тяжкості відноситься до категорії особливо тяжких, направлених проти закріплених Конституцією України природних і не відчужуваних прав людини, а саме проти життя і здоров`я людини, які визнаються найвищою соціальною цінністю.

В основу свого рішення апеляційний суд поклав усі дані та обставини справи, враховані судом першої інстанції у їх сукупності, які привели колегію суддів до висновку, що ОСОБА_5 представляє підвищену небезпеку для суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне застосування щодо нього покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

З такими висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду. Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

На переконання колегії суддів, таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе для досягнення мети покарання.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 серпня 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3