Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/2454/17
номер провадження 1-кс/695/2/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду

Черкаської області Ватажок- ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 від 28.07.2022 закрито кримінальне провадження № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях співробітників ЧОДАБ «Укргазбанк». Однак, на думку скаржників, висновки слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення є передчасними, оскільки під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не забезпечено швидкого, повного та неупередженого дослідження обставин.

Заявники у судовому засіданні на задоволенні скарги наполягали повністю з підстав викладених у скарзі.

Також ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що органом досудового розслідування не забезпечено повноту досудового розслідування, матеріали кримінального провадження на експертизи надавались не у повному обсязі. Крім того, ОСОБА_3 вказував, що експертами під час проведення відповідних експертиз не було надано відповіді на всі питання, які мають істотне значення під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Також, на думку ОСОБА_3 , вирішальне значення під час досудового розслідування даного кримінального провадження є дослідження «Умов кредитування по програмі «Іпотечний кредит» (кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості)» в частині того, коли саме було підписано даний документ та не надано йому оцінку як предмету злочину з огляду на висновки, наведені в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 26.09.2014.

ОСОБА_4 у судовому засіданні також пояснив, що органом досудового розслідування під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не було надано належну правову оцінку факту відсутності «Умов кредитування …», які на думку скаржника, повинні бути у даному випадку, оскільки предметом кредитного договору, укладеного з АТ «Укргазбанк» є надання коштів на споживчі цілі, та його забезпечено іпотекою. Крім того, ОСОБА_4 стверджував, що під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не було проведено судову економічну експертизу, та слідчим не враховано, що у банку станом на дату укладення кредитного договору не було ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті.

Слідчий та прокурор проти задоволення скарги заперечували.

Заслухавши пояснення заявників, слідчого та прокурора, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя зазначає про таке.

З матеріалів скарги та наданих слідчим у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 0000733 від 26.11.2013, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Золотоніського РВП ГУ НП в Черкаській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України, та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають статус потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.

Вказане кримінальне провадження неодноразово закривалось та поновлювалось.

Зокрема, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26.09.2014 у справі № 11-сс/793/429/14 скасовано ухвалу слідчого судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Чорнобаївського РВ УМВС ОСОБА_7 від 09 липня 2014 року про закриття кримінального провадження, скасовано постанову слідчого СВ Чорнобаївського РВ УМВС ОСОБА_7 від 09 липня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000733 від 26 листопада 2013 року.

Постановляючи вказану ухвалу суд апеляційної станції вказав, що основним мотивом з якого слідчий суддя відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Чорнобаївського РВ УМВС ОСОБА_7 від 09.07.2014 про закриття кримінального провадження, є те, що документ, на якому ОСОБА_3 , з його слів, виявив підробку свого підпису, не є офіційним документом чи правочином, спрямованим на набуття чи припинення прав або обов`язків, а тому не може бути предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 26.09.2014 у справі № 11-сс/793/429/14 зазначено, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що документ щодо умов кредитування «Іпотечний кредит» банку «Укргазбанк», де ОСОБА_3 , з його слів, виявив факт підробки свого підпису, не може бути предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, є неоднозначним і передчасним.

Як вказано в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 26.09.2014 у справі № 11-сс/793/429/14 станом на 11 січня 2008 року (дата на документі) ч. 1 ст. 358 КК України мала наступну диспозицію: «Підроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут».

Частина друга вказаної статті передбачала підвищену відповідальність за ті ж дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, а частина третя статті передбачала відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Як видно зі змісту наведеної вище диспозиції, чинний на той час закон про кримінальну відповідальність недостатньо конкретно трактував поняття предмету злочину за ст. 358 КК України. Такими предметами могли виступати не лише посвідчення, але й «інші документи», які видавалися чи посвідчувалися не лише певним вказаним у диспозиції спеціальним суб`єктом, але й «іншою особою», і який надавав права або звільняв від обов`язків. Поняття «надання прав» чи «звільнення від обов`язків» також не конкретизувалося настільки, щоб можливим було без розгляду кримінальної справи по суті впевнено наперед виключити з нього конкретний випадок.

З огляду на наведене апеляційний суд в ухвалі від 26.09.2014 у справі № 11-сс/793/429/14 дійшов висновку, що остаточне вирішення питання щодо можливості або неможливості визнання певного документу предметом злочину за ст. 358 КК України станом на січень 2008 року доцільно має здійснюватися судом, який розглядає певну кримінальну справу по суті, враховуючи, що конкретизації стосовно цих аспектів не було зроблено й на рівні узагальнення правозастосовної практики у відповідних постановах пленуму ВСУ.

Крім того, в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 26.09.2014 у справі № 11-сс/793/429/14 вказано, що слід враховувати, що сам факт підробки підпису особи (за умови, що він мав місце), міг відбутися й значно пізніше від дати, указаної у самому документі (11 січня 2008 року), на що теж необхідно було б звернути увагу в ході досудового розслідування, враховуючи наступне.

З 01 січня 2010 року повинна була почати діяти інша редакція ст. 358 КК України відповідно до закону від 11.06.2009 року № 1508-VI. Однак, набрання чинності цією редакцією статті було відкладено законодавцем. Зокрема, Законом України від 23.12.2009 року № 1787-VI було вирішено, що закон від 11.06.2009 року № 1508-VI, яким передбачається нова редакція статті, вводиться в дію одночасно з введенням в дію законів України «Про засади запобігання та протидії корупції» та «Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень». Вказані два закони відповідно до їх прикінцевих положень мали бути уведені в дію з 01 січня 2011 року. Але ще до настання цього строку закон від 11.06.2009 року № 1508-VI був скасований законом України від 21.12.2010 року № 2808-VI.

Тому зазначена вище редакція ст. 358 КК України зберігала свою чинність до 01 липня 2011 року, а з цієї дати набрав чинності закон України від 07.04.2011 року № 3207-VI, яким ст. 358 КК України була викладена в новій значно ширшій редакції, а саме:

1. Підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут - караються штрафом до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

2. Складання чи видача працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, підроблення з метою використання або збуту посвідчень, інших офіційних документів, що складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, виготовлення підроблених офіційних печаток, штампів чи бланків з метою їх збуту або їх збут чи збут завідомо підроблених офіційних документів, у тому числі особистих документів особи, - караються штрафом до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

3. Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, - караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

4. Використання завідомо підробленого документа - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Примітка. Під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Як вказано в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 26.09.2014 у справі № 11-сс/793/429/14, з 01 липня 2011 року в КК України з`явилося поняття «офіційний документ» та його достатньо чітке тлумачення. Зокрема, таким документом може бути не лише документ, який надає певні права чи звільняє від обов`язків, але й підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру.

З огляду на таке широке тлумачення предмету злочину за новою редакцією ст. 358 КК України та відсутності достеменних даних про час можливого вчинення злочину щодо підробки документу (якщо він мав місце) апеляційний суд в ухвалі від 26.09.2014 у справі № 11-сс/793/429/14 дійшов висновку, що висновок слідчого судді про те, що зазначений документ стосовно умов кредитування не може виступати предметом цього злочину вбачається недостатньо обґрунтованим.

У подальшому постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 від 28.07.2022 закрито кримінальне провадження № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях співробітників ЧОДАБ «Укргазбанк».

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження підтверджено видачу кредитних коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Дослідженням документів, наданих банку фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для отримання кредитних коштів за кредитними угодами, визначено, що вони відповідають структурі пакету необхідних документів (Кредитної заявки) для отримання кредиту, передбаченій п.3.3.2 Положення про кредитування ВАТ АБ «Укргазбанк».

Щодо правової характеристики «Умов кредитування …» (ст. 358, 366 КК України) у постанові слідчого від 28.07.2022, зокрема зазначено, що аркуш паперу «Умови кредитування …» не є частиною кредитного договору та на нього відсутні посилання як у договорі, так і у додатку до нього, зазначені у ньому умови кредитування в Євро відповідають умовам, вказаним в договорі та додатку, «Умови кредитування …» містять лише підпис однієї із сторін, тому не є правочином (договором, угодою), чинним цивільним законодавством не передбачено порядку «досягнення згоди» під час укладання договорів ні обов`язкового ознайомлення клієнтів банку з усіма банківськими продуктами та способів, яким чином це має відбуватися.

З огляду на наведене, у постанові від 28.07.2022 слідчий ОСОБА_6 вказала, що з урахуванням ст. 5 КК України аркуш паперу з назвою «Умови кредитування …» самостійного правового значення не має, та не є «офіційним документом» в розумінні ст. 358, 366 КК України, що виключає в даному випадку склад цих кримінальних правопорушень.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що з матеріалів досудового розслідування вбачається, що слідчим не було проведено слідчих (розшукових) дій для встановлення часу можливого вчинення злочину щодо підробки «Умов кредитування …» (якщо він мав місце).

Також слідчий суддя зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.11.2020 у справі № 644/9375/18 при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину, слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоч б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Однак в оскаржуваній постанові не надано правову оцінку «Умовам кредитування …» із застосуванням таких критеріїв.

При цьому щодо посилання слідчого в оспорюваній постанові про те, що чинним цивільним законодавством не передбачено порядку «досягнення згоди» під час укладання договорів ні обов`язкового ознайомлення клієнтів банку з усіма банківськими продуктами та способів, яким чином це має відбуватися, слідчий суддя зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця.

Проте станом на день закриття даного кримінального провадження слідчим не було надано належну оцінку як «Умовам кредитування по програмі «Іпотечний кредит» (кредит на споживчі цілі під заставу нерухомості)», так і «Заяві позичальника фізичної особи на отримання кредиту ОСОБА_4 » від 03.09.2008 як можливим способам підтвердження виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку по наданню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця.

Вказані обставини в сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України проведено формально, без з`ясування всіх необхідних обставин.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з вимогами ст. 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

Як вбачається з досліджених матеріалів досудового розслідування належного та повного проведення слідчих дій у справі проведено не було, досудове розслідування в цілому проводилось вкрай недбало.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні не відповідає вимогам ефективності, оскільки уповноваженими на здійснення досудового розслідування особами не було вчинено необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на повне та об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження особами, встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

За таких обставин досудове розслідування не може вважатися повним, а закриття кримінального провадження суперечить завданням та засадам кримінального провадження.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» Високий Суд вказав, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Таким чином, на підставі викладеного вище, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість скарги, а тому її належить задовольнити повністю.

Керуючись ст. 2, 7, 22, 24, 40, 55, 56, 93, 220, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити повністю.

Постанову слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0000733 від 26.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 365 КК України повернути до СВ Золотоніського РВП ГУ НП в Черкаській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 14 год 45 хв 05.05.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_8