Справа № 529/1249/22
Провадження № 1-кп/529/85/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000907 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, -

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2022 №1 рядового ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста 3 стрілецької роти. Військова частина НОМЕР_1 передана в оперативне підпорядкування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) та 02.05.2022 відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 02.05.2022 №136 прибула в Харківську область для виконання завдань за призначенням.

Однак, рядовий ОСОБА_4 в порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 28-32, 37, 127-130 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, 02.05.2022 близько 14 год. 00 хв., знаходячись в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 , передмісті АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з мотиву збереження власного життя, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 №12ДСК від 02.05.2022, щодо вибуття в район н.п. Цапівка Одноробівка Баранівка, доведеного до нього в усному порядку, який був виданий уповноваженою особою у межах своїх повноважень, з дотриманням належної форми і порядку його віддання, чим підірвав боєготовність та боєздатність 3 стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 відкрито відмовився виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану (непокора), чим вчинив, злочин передбачений ч. 4 ст.402 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що він визнає факт невиконання ним бойового розпорядження від 02.05.2022, яке доведено роті в с.Цапівка близько 14 год. про вибуття на позиції в район с. Баранівка Богодухівського району Харківської області, але вважає, що його дії не були злочинними, оскільки він призваний лише 03.04.2022, до цього часу працював кам`янщиком, не мав військового досвіду, у зв`язку із погодніми умовами та браку часу не проводилося навчання та бойове злагодження. Коли рота перебувала в с.Уди на бойових позиціях з 29.04.2022 по 01.05.2022 їх роту обстрілювала ворожа артилерія з різних видів важкого озброєння, що призвело до загибелі і поранення побратимів. Вивели роту з с.Цапівка після обіду 01.05.2022, а в обід 02.05.2022 оголосили нове бойове розпорядження про вибуття на позиції в с.Баранівка. Після обстрілів його психологічний стан був подавлений та пригнічений, він відчував страх за своє життя, був у стані стресу. Тому після оголошення наказу, він мовчки відмовився від його виконання та відійшов до групи осіб, які також відмовилися змінювати свою дислокацію. Просить не позбавляти його волі та вважає, що можливо зможе себе перебороти та надалі продовжувати військову службу.

Незважаючи на не визнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному злочині підтверджується дослідженими у ході судового розгляду наступними доказами у їх сукупності.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказав, що він є командиром 3 стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . 02.05.2022 командир батальйону ознайомив його з бойовим розпорядження про те, що 3 стрілецькій роті необхідно зайняти оборону в АДРЕСА_3 . Того ж дня 02.05.2022 перед усім особовим складом він оголосив про бойове розпорядження щодо вибуття в с.Баранівка та надано час військовим зібрати речі. Група військових погодилась, зібрала речі та погрузились в транспорт, а інша група відійшла та не погодилась виконувати вказаний наказ, казали, що немає важкого озброєння. Він проводив роз`яснювальну бесіду з військовими, які не погодились виконувати наказ, казав їм про наслідки такого рішення, але вони відмовились їхати. Тоді група військових, які відмовились виконувати наказ здали зброю та був складений список таких осіб. Від ОСОБА_4 особисто він не чув, що той відмовляється їхати, але в н.п.Баранівка ОСОБА_4 не прибув. В н.п. Баранівка рота пробула 3 тижні, зіткнень не було, поранених та загиблих теж не було. Також вказав, що в складі ВЧ4020 не передбачена наявність важкого озброєння.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які є військовослужбовцями 3 стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підтвердили, що 02.05.2022 близько 14 год. 00 хв. знаходячись с.Цапівка Харківської області, командир ОСОБА_6 довів усно усьому особовому складу бойове розпорядження виїхати в с.Баранівка для ведення оборони та спостереження. Деякі військовослужбовці не погодились виконувати вказаний наказ, казали, що немає важкого озброєння, тому їхати не будуть. В цій групі що відмовились їхати був і ОСОБА_4 . В с.Баранівка ОСОБА_4 не прибув. Були в с.Баранівка близько 3 тижнів, втрат та поранених не було. Бойове розпорядження командира вони виконали. Також свідки вказали, що військові відмовлялись їхати в с.Баранівка, оскільки перед цим був обстріл під час виконання бойового розпорядження в с.Уди, де були поранені та загиблі, тому і злякалися.

Свідок ОСОБА_16 , який був допитаний в режимі відеоконференції, вказав, що станом на 02.05.2022 він був командиром 32 стрілецької роти. 01.05.2022 ним виданий наказ про виведення 32 стрілецької роти з с.Уди. 02.05.2022 рота перебувала в с.Цапівка. Зранку 02.05.2022 він разом із капітаном ОСОБА_6 відвідубували позиції в с.Баранівка, куди необхідно було передислокувати 3 стрілецьку роту, вони визначили позиції та він усно довів бойове розпорядження ОСОБА_6 про передислокацію 3 стрілецької роти до с.Баранівка. На цей час в с.Баранівка зіткнень із ворогом не було. Також це бойове розпорядження від 02.05.2022 було у письмовому вигляді, з яким письмово ознайомлений ОСОБА_6 , також бойове розпорядження зареєстровано у відповідному журналі. Відповідно до Статута він має право оголошувати усне бойове розпорядження. ОСОБА_6 доповідав йому, що не усі військові погодились виконувати цей наказ. Вважає, що у 3 стрілецької роти був напружений психологічний стан через попередні обстріли роти та загибель товаришів, військові були не готові та мали страх.

Також вина ОСОБА_4 підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, а саме:

-витягом з єдиного реєстра досудових розслідувань про внесення відомостей 24.10.2022 за ч.4 ст.402 КК України (а.с.1 т.1);

-постановою прокурора від 24.10.2022 про виділення матеріалів досудового розслідування (а.с.3-5 т.1);

-повідомленням про виявлення кримінального правопорушення (а.с.8-11 т.1);

-довідкою про відмову виконання наказу військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 , де серед інших вказаний і ОСОБА_4 (а.с.12-23 т.1);

-письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 03.05.2022 в яких останній вказав, що наказ командира від 02.05.2022 про вибуття до н.п. Баранівка він не став виконувати через відсутність належної підготовки, та загрози його життю. Крім того особовий склад не забезпечений індивідуальними аптечками, засобами радіозв`язку та належним озброєнням (а.с.47-48 т.1);

-рапортом про виявлення ознак кримінального правопорушення (а.с.118-122 т.1);

-даними витягу з наказу від 05.05.2022 № 27 про призначення службового розслідування, в тому числі щодо ОСОБА_4 (а.с.3-4 т.2)

-актом службового розслідування за фактом невиконання бойового розпорядження, відповідно до якого встановлено, що 02.05.2022 військовослужбовці 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , в тому числі ОСОБА_4 , після доведення їм бойового розпорядження від 02.05.2022 12 ДСК відкрито відмовились від його виконання та на відміну від решти військових до н.п. Баранівка не прибули (а.с.11-34 т.2);

-рапортом солдата ОСОБА_4 від 02.05.2022 в йому вказав, що вважає наказ командира про вибуття в с.Баранівка загрозою для свого життя. Також зазначив, що готовий нести службу у разі надання підрозділу відповідного озброєння та обладнання і відповідної підготовки (а.с.53 т.2);

-довідками, накладними про закріплення за ВЧ озброєння, обладнання, ліків тощо (а.с.94-97, 146-148, 150-161 т.2; 55-74 т.3)

-іншими матеріалами службового розслідування (а.с.84-93, 98-100, 116, 149 т.2);

-даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 12.05.2022 та вилучених документів (а.с.3-8, 19-21 т.3);

-даними бойового розпорядження командира 32 окремого стрілецького батальона від 02.05.2022 № 12КСП, відповідно до якого командиру 3 с.р. здійснити пересування особового складу роти у АДРЕСА_4 (а.с.35 т.3);

-витягом з наказу від 03.04.2022 про зарахування ОСОБА_4 на посаду радіотелефоніста 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 з 03.04.2022 (а.с.80 т.3);

-іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Як встановлено в ході розгляду провадження, наказ (бойове розпорядження) від 02.05.2022 № 12КСП видано командиром 32 окремого стрільцекого батальону в межах компетенції військової службової особи; його незаконність судом не встановлена; бойове розпорядження доведено до відома командиром 3 стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , який є безпосереднім начальником ОСОБА_4 , усно, чітко та зрозуміло. ОСОБА_4 є військовослужбовцем, який безпосередньо підпорядковується командиру ОСОБА_6 , тобто є суб`єктом даного злочину. Непокора вчинена ОСОБА_4 відкрито та з прямим умислом.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; надані командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддівати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів та статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно ст. 31 статуту внутрішньої служби, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається зі ст. 32 Статуту внутрішньої служби, за своїм військовим званням начальниками є, зокрема: військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Згідно п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, Право видавати накази по особовому складу надається, зокрема, командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що вони є достовірними, належними та допустимими, логічно узгодженими між собою та такими, які переконливо, поза розумним сумнівом, вказують на вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину.

Позиція сторони захисту щодо перебування ОСОБА_4 у стані крайньої необхідності, оскільки існувала реальна і не виправдана загроза його життю, що виключає кримінальну відповідальність згідно приписів ч.1 ст.39 КК України і є підставою для винесення виправдувального вироку, суд вважає необгрунтованою.

Так, стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, що складається з двох елементів: 1) небезпеки, яка безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави, 2) неможливістю усунення цієї небезпеки іншими засобами, крім заподіяння шкоди цим інтересам. Виникнення однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності. При цьому небезпека при крайній необхідності повинна бути наявною, реальною, тобто безпосередньо загрожувати правоохоронюваним інтересам. Якщо така небезпека ще не виникла, то це виключає стан крайньої необхідності.

В ході розгляду справи встановлено, що 02.05.2022 в районі н.п. Баранівка бойових зіткнень з ворогом не було, бойові дії не велися, про що підтвердив свідок ОСОБА_16 , тобто в день оголошення бойового розпорядження від 02.05.2022 реальна небезпека для життя ОСОБА_4 була відсутня, що в свою чергу виключає застосування положень ч.1 ст.39 КК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, а саме непокорі, тобто відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та попередньої роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, призваний на військову службу за мобілізацією.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не вбачає.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем за мобілізацією, за місцем попереднього місця роботи характеризується позитивно, не заперечує проти продовження несення військової служби та бажає захищати Батьківщину, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього можливо застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся. Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі ст..100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.

Щодо запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_4 засуджується до покарання із застосуванням ст.75 КК України (в редакції чинній на день вчинення злочину), тому суд вважає, що підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили немає, тому необхідно змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання, яке полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати обов`язки, передбачені п.2 ч.5 ст.194 КПК України. Звільнити ОСОБА_4 з-під варти із залу суду негайно.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації або командира військової частини; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації або командиром військової частини.

Після набрання вироком законної сили, на період проходження військової служби нагляд за виконанням покладених обов`язків на ОСОБА_4 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а після звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до моменту набрання вироком суду законної сили, з покладенням обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_4 зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду, звільнивши негайно ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 30.09.2022 по 29.06.2023 року включно, у строк відбуття покарання з розрахунку один день тримання під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області.

Головуюча: ОСОБА_1