ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1537/23 Справа № 229/1394/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції з),

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 07 березня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 07 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 травня 2023 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора або встановити розмір застави, що відповідає 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На обґрунтування своїх вимог вказує, що до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, розуміючи усі наслідки, ОСОБА_8 продовжив виконувати покладені на нього обов`язки.

Вказує, що ризик переховуватися від суду повністю і беззаперечно спростовується тим, що обвинувачений добровільно повернувся до подальшого проходження військової служби та не було зафіксовано порушення ним процесуальних обов`язків. Крім того, через активний військовий стан виїзд за кордон не можливий. Ризик впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню, не доведений жодними доказами та взагалі не обґрунтований прокурором. Ризик вчинити нове кримінальне правопорушення спростовується тим, що ОСОБА_8 в разі зміни запобіжного заходу, продовжить проходити військову службу.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційного скарги захисника, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України, від останнього не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

23 січня 2023 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Окрім цього суд врахував, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який одружений, має середньо-спеціальну освіту, раніше не судимий, є військовослужбовцем, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Також, колегією суддів, враховано наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що за інкримінований йому злочин передбачено покарання до 10 років, впливати на свідків кримінального провадження, оскільки останні разом з обвинуваченим проходять військову службу в одній військовій частині, що може створити умови для здійснення впливу.

Колегія суддів зазначає, що заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.

Враховуючи наявні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та вимоги діючого законодавства України, колегія суддів вважає виправданим саме такий обраний запобіжний захід, оскільки обставини інкримінованого кримінального правопорушення та наявні ризики дають підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 07 березня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді