233 № 233/557/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 07 січня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Від прокурора - надійшло письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки не перестали існувати обставини та ризики, які були враховані при вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу останньому, яке підтримала в судовому засіданні та наполягала на його задоволенні, вважаючи що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В судовому засіданні:

Захисник - посилаючись на безпідставність ризиків зазначених в клопотанні, акцентував увагу суду на тривалість утримування обвинуваченого в умовах ізоляції та просив змінити існуючий запобіжний захід застосований до ОСОБА_5 на більш м`який, такий як особисте зобов`язання.

Обвинувачений - повністю підтримав свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 перебуває на стадії судового розгляду, та завершити розгляд до закінчення строку дії попередньої ухвали - не можливо, у зв`язку із проведенням відповідних процесуальних дій судового провадження, а саме: закінчити дослідження матеріалів кримінального провадження, допитати потерпілу та свідків, а також отримати з органів ДБР інформацію на виконання ухвали суду щодо недозволених методів ведення досудового розслідування.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 або його зміни, враховуючи заперечення сторони захисту, суд вважає, що на даний час, не зникли існуючи ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може спробувати: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення /зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно до ч.1 ст.183КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року.

Тобто із зазначених рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує особу обвинуваченого, а разом з цим й те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з санкцією від 3 до 6 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачають вимоги п.5 ч.2 ст.183КПК України.

Крім того, судом враховується наявність вищезгаданих та, передбачених ст.177КПК України, ризиків.

Згідно з ч.1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Тож, зазначені та встановлені судом ризики виправдовують продовження відносно обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд погоджується із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищезгаданим ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім того, звертаючи увагу на посилання захисту та обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченому виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, судом враховується, правова позиція Європейського суду з прав людини викладена у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом з тим, суд вважає, що не має підстав для задоволення потреб сторони захисту у зміні запобіжного заходу на більш м`який, такий як особисте зобов`язання, оскільки така вимога, як захисника так і обвинуваченого, належним чином необґрунтована, невмотивована та не підтверджується тими доказами, що можуть бути прийняті судом більш пріоритетними, а ніж ті підстави та вимоги, які зазначені у клопотанні сторони обвинувачення, а також не спростовує і не зменшує ризики, встановлені судом, що передбачені ст.177КПК України. Така позиція захисту, на думку суду, викликана самим лише досягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинуваченого ОСОБА_5 , що в жодному випадку не може бути підставою для зміни обраного раніше запобіжного заходу

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на теперішній час не встановлено. Не застосування такого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.

Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого, не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у його скоєнні; дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, зазначені у ч.1 ст.177КПК України, вважає необхідним продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Зважаючи на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України, підлягає продовженню, слід залишити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, тобто у сумі 53680 гривень, поклавши на нього певні обов`язки у випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання сторони обвинувачення цілком підлягає задоволенню, тоді як у клопотанні сторони захисту, слід відмовити.

Керуючись ст.331КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

У задоволені клопотання сторони захисту - відмовити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до:

30 червня 2023 року - включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 тримати під вартою в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)».

Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, 00 копійок

У разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , обов`язок: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботитерміном до:

30 червня 2023 року включно.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому, а у разі внесення застави іншою особою - заставодавцю, що у випадку невиконання обвинуваченим покладених на нього в зв`язку з внесенням застави обов`язків, застава буде звернена в дохід держави, а відносно обвинуваченого може бути знову застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження, а також начальнику ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» для виконання та вручення обвинуваченому із отриманням від останнього розписки про вручення копії ухвали суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського (Донецького) апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1