Справа № 203/2854/23
Провадження № 1-кс/0203/2522/2023
УХВАЛА

16 червня 2023 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

скаржника ОСОБА_3 ,

захисника скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відмову у визнанні потерпілим від 26.05.2021 року, заявлену в рамках кримінального провадження №0001880 від 08.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України,

встановив:

26.05.2023 року поштою до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 26.05.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001880 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 386 КК України;

- вжити дії щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0001880 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 386 КК України.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив, що 02.05.2023 року він отримав лист від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Третього слідчого відділу з дислокацією у м. Дніпрі, в якому зазначалось, що 26.05.2021 року слідчим у ході здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення №0001880 було винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим, яка на теперішній час не скасована. Як вважає заявник, діями слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , які кваліфіковані за ч. 1 ст. 365 КК України, йому була нанесена шкода як власнику майна та як одному з кредиторів по справі №904/83/15 про банкрутство ЗАТ «Гірмаш». Внаслідок цього, позивач має бути визнаний потерпілим у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вище, заявник звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 26.05.2023 року, судову справу №203/2854/23, провадження №1-кс/0203/2522/2023, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 , яка передана судді канцелярією суду 29.05.2023 року.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У чергове судове засідання, призначене на 16.06.2023 року, з`явились скаржник та його захисник.

Слідчий у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, ухвалу суду від 30.05.2023 року в частині надання суду для огляду матеріалів кримінального провадження №0001880 не виконав.

Слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 138, 306 КПК України, розглянув скаргу за відсутності слідчого за наявними в матеріалах скарги письмовими доказами.

У судовому засіданні 16.06.2023 року скаржник та його захисник підтримали вимоги скарги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із скаргою пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище.

Крім того, захисник скаржника ОСОБА_3 є заявником у кримінальному провадженні, тому він у розумінні положень КПК України вважаться таким, що набув статус потерпілого у кримінальному провадженні. Крім того, слідчий закривав кримінальне провадження, проте постанову слідчого було скасовано.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами скарги підтверджено, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001880 від 08.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Листом від 06.04.2023 року Третій слідчій відділ (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, повідомив ОСОБА_3 про те, що 26.05.2021 року слідчим в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001880 від 08.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка зараз не скасована.

На час проведення судового засідання слідчий не надав суду оскаржувану постанову для її дослідження під час судового розгляду скарги.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до положень статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення .

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб .

Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок .

Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Відповідно до положень статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Відповідно до положень частин 1, 2, 4, 5 статті 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;

7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі статтею 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Статтею 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року (п.74), Трубніков проти Росії від 05 липня 2005 року (п.93), виключення заявника з провадження шляхом ненадання йому статусу жертви суперечить звичайній практиці, оскільки він позбавлений можливості приймати участь в ході розслідування.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладеного вище вказує, що слідчий, незважаючи на вимоги КПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували б обставини, які були підставами для відмови у визнанні скаржника потерпілим у кримінальному провадженні. Суд, вирішуючи по суті скаргу заявника, бере до уваги те, що за усними поясненнями заявника та його захисника, ОСОБА_3 є заявником у кримінальному провадженні.

Тому суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки слідчий не довів належними та допустимими доказами того факту, що ним враховані вимоги ч. 2 ст. 55 КПК України під час винесення оскаржуваної постанови, не надано ані заявнику, ані суду оскаржуваної постанови на підтвердження наявності належного мотивування слідчим відмови у визнанні заявника потерпілим у кримінальному провадженні.

Водночас вимоги скарги заявника щодо вжиття заходів для визнання його потерпілим у кримінальному провадження, з урахуванням вимог ст. ст. 55, 307 КПК України, не підлягають задоволенню. Оскільки це входить до дискреційних повноважень слідчого та прокурора.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення скарги ОСОБА_3 , а саме: постанова слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відмову у визнанні потерпілим від 26.05.2021 року у кримінальному провадженні №0001880 від 08.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, підлягає скасуванню, а у задоволенні іншої частини вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відмову у визнанні потерпілим від 26.05.2021 року, заявлену в рамках кримінального провадження №0001880 від 08.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відмову у визнанні потерпілим від 26.05.2021 року у кримінальному провадженні №0001880 від 08.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошено 23.06.2023 року 16:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1