Справа №760/7716/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, володільця майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, володільця майна - ОСОБА_3 , прокурора Солом`янської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_6 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000110 від 03.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 , подане в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, який накладений 01.07.2022 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа №760/7639/20), на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за померлою ОСОБА_7 .

Солом`янською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000110 від 03.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190 КК України.

Як зазначає заявник, під час здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за померлою ОСОБА_7 . Вказаний арешт, як стверджує заявник, був накладений з метою попередження її неправомірної реєстрації та відчуження.

Натомість, на сьогодні, як вказує адвокат ОСОБА_6 , рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07.02.2023 (справа №367/2904/22) задоволено заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 з 23.09.2016 по 28.04.2022 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в офіційному порядку заведена спадкова справа після померлої, ОСОБА_7 , за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини, а накладений арешт обмежує його у реалізації свого права на спадкування.

У зв`язку з цим, як стверджує заявник, підстави для збереження арешту відпали, і він підлягає скасуванню.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання, просив його задовольнити. При цьому наголошував на тому, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07.02.2023 (справа №367/2904/22) набрало законної сили, не зважаючи на те, що на даний момент оскаржено до суду апеляційної інстанції.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти скасування арешту. Зазначила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні продовжується, і на сьогодні рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07.02.2023 (справа №367/2904/22) оскаржено Київською міською радою та знаходиться на розглядіі суду апеляційної інстанції. Водночас, попри відкриття приватним нотаріусом спадкової справи, досудовим розслідуванням не встановлено осіб, з якими померла ОСОБА_7 перебувала у родинних зв`язках. Арешт на вказану квартиру було накладено з метою збереження спадкового майна померлої та попередження можливого неправомірного заволодіння та подальшого відчуження об`єкту нерухомості, законним спадкоємцям померлої, або у разі їх відсутності територіальній громаді м.Києва в особі Київської міської ради, яка є потерпілою особою у даному кримінальному провадженні. Відтак, вважає, що скасування арешту є передчасним.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до чч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Виходячи з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Поряд з цим, визначений КПК України процесуальний порядок обмеження права власності закріплює об`єктивні передумови для забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, передбачає засоби, що гарантують реалізацію цих прав, їх захист, поновлення на випадок порушення, а також охорону законних інтересів.

Виходячи із змісту приписів ч. ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 03.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190 КК України.

Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва отримано інформацію щодо можливого замаху на шахрайське заволодіння в особливо великих розмірах невстановленими особами об`єктом нерухомості, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 липня 2022 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, користування, розпорядження.

Так, при вирішенні питання про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000110 від 03.06.2022 слідчий суддя дійшов висновку, що вказане в клопотанні прокурора майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України,/ а необхідність його арешту зумовлена потребами досудового розслідування у збереженні речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя враховує, що в межах кримінального провадження № 0000110 від 03.06.2022 розслідується факт замаху на шахрайське заволодіння в особливо великих розмірах невстановленими особами об`єктом нерухомості, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Визнання зазначеної квартири речовим доказом уявляється цілком закономірним та логічним, з огляду на те, що спірна квартира є доказом обставин вчинення кримінального правопорушення, які досліджуються під час кримінального провадження та предметом кримінального правопорушення.

Відтак, збереження зазначеної квартири, як речового доказу, на даному етапі слід визнати обгрунтованим та доцільним.

Наполягаючи на тому, що у подальшому збереженні арешту відпала потреба, адвокат ОСОБА_6 вказує, що наявний єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_7 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини, - ОСОБА_3 , оскільки рішенням суду встановлено факт їх проживання однією сім`єю з 23.09.20169 по 28.04.2022. Крім того, арешт унеможливлює вільно користуватися та розпоряджатися своєю приватною власністю, що призводить до порушення законних прав.

Слідчим суддею встановлено, що рішенням Ірпіського міського суду Київської області від 07.02.2023 (справа № 367/2904/22) встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 23 вересня 2016 року по 28 квітня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради, яка подана представником ОСОБА_8 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2023 року у справі № 367/2904/22 за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа - Київська міська рада про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.06.20236 призначено вищезазначену справу до розгляду в судове засідання на 06 вересня 2023 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Враховуючи, що рішення Ірпіського міського суду Київської області від 07.02.2023 (справа № 367/2904/22), на даний час переглядається судом апеляційної інстанції, а отже не набрало законної сили, висновки заявника щодо можливості скасування арешту квартири є передчасними.

Натомість, викладені прокурором аргументи та надані матеріали дають підстави для висновку про те, що подальший арешт квартири є необхідним для забезпечення збереження речових доказів, а також для недопущення відчуження вказаного нерухомого майна.

Водночас, будь якого іншого належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 01.07.2022, доводи клопотання не містять.

Досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні не завершено, у зв`язку із чим скасування арешту квартири може зашкодити його подальшому проведенню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Скасування арешту вищезазначеної квартири може призвести до відчуження вказаного майна та унеможливить поновлення майнових прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

У даному випадку слідчим суддею не встановлено підстав, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, отже при арешті майна було дотримано принципу законності і він не був свавільним, саме втручання є пропорційним, адже відповідає тяжкості правопорушення.

Ухвалюючи рішення про накладення арешту та обираючи такий його спосіб як заборона відчуження слідчий суддя обґрунтовано керувався положеннями ст. ст. 170, 173 Кримінального процесуального кодексу України, врахував мету й підстави арешту, а також розумність й співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

А відтак, на підставі вищенаведеного, з точки зору пропорційності, правової кваліфікації кримінального правопорушення, зважаючи, що повне, всебічне та ефективне досудове розслідування переважає над правом особи користуватися належним їй майном, слідчий суддя вважає, що на даний час продовжують існувати обґрунтовані підстави для арешту вищевказаного майна.

Зважаючи, що у клопотанні не доведено тих обставин, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а відтак, клопотання про скасування арешту є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст. 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1