Єдиний унікальний номер 205/7247/23
1-кп/205/930/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/930/23 Справа № 205/7247/23
У Х В А Л А

18 вересня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження № 0000216 від 24.02.2023 стосовно

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянки України, українки, яка має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима: 07.10.2022 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (надалі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор, в порядку ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачені ОСОБА_3 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК запобігти яким можливо лише шляхом застосування до обвинуваченої виключного запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свою позицію аргументували тим, що ризики у даній справі є абстрактними та не підтвердженими належними доказами, а стан здоров`я обвинуваченої значно погіршився, у зв`язку з чим вона потребує лікування в закладах охорони здоров`я поза межами місць попереднього ув`язнення.

Суд, заслухавши заявлене клопотання прокурора, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши їх доводи та обґрунтування доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження суд доходить висновку, що обґрунтування, викладені у клопотанні прокурора знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи, а доводи захисника та обвинуваченої про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, пов`язаних зі збутом наркотичних засобів, які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування суворого покарання, у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачена ОСОБА_3 може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинувачені у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, за вказаних обставин обвинувачена, не маючи будь-яких обмежень у виїзді може перетнути державний кордон або умовну лінію розмежування з метою переховування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слідчий суддя враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, а тому вказаний ризик також є доведеним, оскільки судовий розгляд у даному кримінальному провадженні лише розпочато, судом не допитано свідків сторони обвинувачення, а тому ОСОБА_3 потенційно може впливати на них, з метою схилити їх до зміни показів на її користь, а тому існування вказаного ризику, на переконання суду, прокурором доведено у повному обсязі.

Погоджується суд й з доводами клопотання прокурора про існування ризику того, що у разі зміни обвинувачені ОСОБА_3 запобіжного заходу, остання може продовжити вчинення кримінального правопорушення в якому вона обвинувачується або вчинити новий злочин.

До таких висновків суд доходить виходячи з відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка раніше судима за вчинення умисного, корисливого злочину та в період іспитового строку за попереднім вироком знову обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, метою якого є отримання прибутку за збут психотропної речовини, а тому, за відсутності відомостей про офіційне працевлаштування та стабільне і легальне джерело доходу, суд вважає, що ОСОБА_3 може продовжити вчиняти злочини.

Відповідно до ст. 178 КПК, суд враховує, що обвинувачена раніше судима, офіційно не працевлаштована, незаміжня, має постійне місце мешкання та реєстрації. Водночас, зазначені обставини не можуть слугувати підставою для зміни обвинувачені ОСОБА_3 запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вони існували і на момент вчинення інкримінованого їй злочину, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти його вчиненню.

Посилання обвинуваченої та захисника на погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 суд вважає неприйнятними, оскільки стороною захисту не було надано в підтвердження зазначеної обставини жодного доказу, а на адресу суду не надходило інформації від місць попереднього ув`язнення про неможливість перебування обвинуваченої у зазначеній установі та про необхідність лікування поза її межами.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд повно та об`єктивно дослідивши усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК і вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти встановленим ризикам.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, враховуючи що обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, раніше судима, враховуючи конкретні обставини даного провадження та майновий стан обвинуваченої, суддя доходить висновку про визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу у 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки, на переконання суду, саме такий розмір застави, який є значним, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти встановленим ризикам.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 372 КПК, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинувачені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 16 листопада 2023 року.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заставу визначити у розмірі, що становить 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 107 360 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинувачену наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з свідками у справі;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити обвинувачені, що у разі внесення застави та з моменту її звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, вона зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі порушення обов`язків, покладених на неї у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1