Номер провадження: 11-сс/813/1308/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2023 року, про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000601 від 12 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2023 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 15 вересня 2023 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 1120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 006 080 (три мільйони шість тисяч вісімдесят) гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_9 не міг отримати неправомірну вигоду, оскільки не мав повноважень щодо вчинення дій, які він нібито мав вчинити в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, що свідчить про необґрунтованість пред`явленої йому підозри.

Захисник вказує на наявність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, дружини, двох малолітніх дітей, матері похилого віку, а також позитивну професійну та ділову репутацію, допомогу в забезпеченні ЗСУ автомобільним транспортом.

Також захисник зазначає про належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , який не чинив опору при затриманні, добровільно надав на огляд мобільний телефон та видав наявні при ньому грошові кошти. Після звільнення, в зв`язку з внесенням застави, звертався до слідчого з клопотаннями про ознайомлення з матеріалами та проведення його допиту.

Крім того, захисник вважає непомірним розмір застави, визначений ОСОБА_9 , оскільки слідчий суддя не врахував відсутність доведених стороною обвинувачення підстав для того, щоб вважати вказаний випадок виключним.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що затримання ОСОБА_9 без ухвали слідчого судді було здійснено без достатніх правових підстав, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_9 отримав неправомірну вигоду безпосередньо перед затримання, що свідчить про те, що 18.07.2023 року ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного.

Захисник вважає, що виконувач обов`язків Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 не є особою, яка може підписувати повідомлення про підозру депутату місцевої ради та надавати доручення про вручення підозри.

Захисник вказав на те, що ОСОБА_9 не міг отримати неправомірну вигоду, оскільки не мав повноважень щодо вчинення дій, які він нібито мав вчинити в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, що свідчить про необґрунтованість пред`явленої йому підозри.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Захисники: ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_9 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України є обґрунтованою.

Підозра ОСОБА_9 обґрунтовується долученими до клопотання слідчого доказами, зібраними у кримінальному провадженні №0000601 від 12 квітня 2023 року в їх сукупності, а саме: показаннями свідків, протоколами обшуку.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, на теперішній час досудове розслідування триває, а тому органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 попередньо кваліфіковані за ч.3 ст.368 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_9 на свідків, оскільки станом на теперішній час триває досудове розслідування.

Апеляційний суд зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Разом з тим, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який вважає, що виконувач обов`язків Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 не є особою, яка може підписувати повідомлення про підозру депутату місцевої ради та надавати доручення про вручення підозри.

Так, згідно з п.1) ч.1 ст. 481 КПК України, повідомлення про підозру, зокрема, депутату місцевої ради, здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання слідчого, повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 19.07.2023 року підписано в.о. керівника Одеської обласної прокуратури.

Відповідно до ч.2 ст.482 КПК України, Генеральний прокурор (виконувач обов`язків Генерального прокурора), його заступник, керівник обласної прокуратури може доручити іншим прокурорам здійснити письмове повідомлення про підозру особам, визначеним частиною першою цієї статті, у порядку, передбаченому частинами першою і другою статті 278 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що постановою в.о. керівника Одеської обласної прокуратури про доручення на проведення окремих процесуальних дій від 19.07.2023 року доручено вручити письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КПК України, зокрема, прокурору Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог КПК України при врученні ОСОБА_13 повідомлення про підозру.

Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, однак, з огляду на обставини злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_9 , вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді про наявність існуючих ризиків та не можуть бути достатніми підставами, які можуть мати стримуючу дію та сприятимуть їх зменшенню.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про незаконність оскарженої ухвали слідчого судді апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Так, із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява №12050/ 04, § 79).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваного, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , його майнового стану, обґрунтовано визначив заставу в розмірі 1 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 006 080 (три мільйони шість тисяч вісімдесят) гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 надав апеляційному суду дублікат квитанції від 21 липня 2023 року, згідно з якою ним була внесена застава за ОСОБА_9 , а тому такий розмір застави не є непомірним для підозрюваного та заставодавця.

За таких обставин, доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2023 року, якою до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 15 вересня 2023 року, з визначенням застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4