Справа № 638/4341/23
Провадження №1-кп/638/1215/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарки ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000688 від 18 квітня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Тульчинського району с. Довжок, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, військовослужбовця, не одруженого, утриманців не має, військовозобов`язаного, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №5 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія- хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 . Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено. Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника. Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, с прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїм військовим званнями начальниками є- військовослужбовці сержантського і старшинського складу України, за своїми військовими для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце- адмірали для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів. Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати. Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України. Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби на посаді водія- хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , 13.04.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 13.04.2023 перебуваючи у АДРЕСА_2 близько 12 год. 00 хв. начальником служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 солдату ОСОБА_5 було віддано бойове розпорядження, відповідно до якого ОСОБА_5 мав створити систему РХБ спостереження, організувати і здійснити РХБ контроль в підрозділах та повідомляти особовий склад про РХБ зараження негайно всіма засобами зв`язку за визначенням сигналів. Під час шикування капітаном ОСОБА_6 в усному порядку доведено вищевказане бойове розпорядження до підлеглого солдата ОСОБА_5 . Солдат ОСОБА_5 , будучи невдоволеним вищевказаним бойовим розпорядженням щодо створення ним системи РХБ спостереження, організування і здійснення РХБ контролю в підрозділах та повідомлення особового складу про РХБ зараження негайно всіма засобами зв`язку за визначенням сигналів, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати вищевказане бойове розпорядження, чим підірвав боєготовність та боєздатність відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення -злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України. Так, він повідомив, що він проходив військову службу за вказаних обставин, у нього виникли складні стосунки з капітаном ОСОБА_6 , тому коли останній віддав йому наказ їхати на нові позиції та організувати контроль та заміри, він відмовився виконувати вказаний наказ. У судовому засіданні розкаювався у вчиненні кримінального правопорушення, вказав, що він хоче продовжити служити, у подальшому зобов`язувався виконувати накази та не вчиняти кримінальних правопорушень. Просив врахувати його розкаяння та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення. Просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 402 КК України з застосуванням ст. 69,62 КК України два роки тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Захисник не заперечував проти доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. З урахуванням повного визнання вини, щирого каяття, бажання продовжувати службу, просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69,62 КК України.

Обвинувачений підтримав захисника. Вказав, що повністю визнає свою вину, усвідомив, що накоїв, розкаюється у вчиненому. Зобов`язався не вчиняти правопорушень у майбутньому. Просив суворо не карати. Повідомив, що бажає продовжити службу.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд встановив, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин, їх позиція є добровільною, а також роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши інформацію, що характеризує його особу, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у непокорі-відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжує покарання, суд не встановив.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не одружений, за місцем проживання та реєстрації скарг на нього не надходило, повністю визнав вину, розкаявся у вчиненому.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 скоїв навмисний тяжкий злочин, раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується посередньо, за місцем проживання позитивно, є учасником бойових дій та виконував свій обов`язок по захисту Батьківщини від відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, молодий вік обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутність передбачених ст.67КК України обставин, які обтяжують покарання, а тому суд вважає можливим застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 402КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 62 КК України призначити йому покарання у виді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення, як ним, так і іншими військовослужбовцями нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім цього, обвинуваченому у кримінальному провадженні під час досудового слідства та на стадії судового розгляду запобіжний захід обирався у вигляді тримання під вартою. У судовому засіданні прокурор не заявляв клопотання про продовдення запобіжного заходу - тримання під вартою на стадії судового розгляду, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним вироку суду. При вирішенні даного питання суд враховує ризики, передбачені ст.177 КПК України, призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання судового рішення вважає за необхідне запобіжний захід обраний у відношенні засудженого ОСОБА_5 відповідно до ухвали від 19 квітня 2023 року Ленінського районного суду міста Харкова, та ухвали від 01 червня 2023 року Дзержинського районного суду міста Харкова залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор ».

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вважає за необхідне строк відбування покарання обраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 з 19 квітня 2023 року.

Судові витрати відсутні. Речові докази- відсутні. Позовні вимоги не заявлені. Арешти майна не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 374 КПК України, ст. ст. 62, 65, 66, 69, ч. 4 ст. 402 КК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 62 КК України замінити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на 2(два)роки тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишити попередній тримання під вартою в ДУ « Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з 19 квітня 2023 року.

Судові витрати відсутні.

Речові докази- відсутні.

Позов не заявлений.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, захисникові та прокуророві негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_7 .