12.06.2023 Справа № 756/6892/23

Справа №756/6892/23
Провадження №1-кс/756/1291/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - представника потерпілого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши матеріали клопотання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000350 від 31.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 , звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним клопотанням, у якому просить накласти арешт на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зареєстровано за дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: земельну ділянку, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:007:0083; будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення цивільного позову та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000350 від 31.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що у період часу з грудня 2022 року по січень 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на загальну суму 148 000 доларів США. Грошові кошти до теперішнього часу не повернув, натомість, отримавши вказану суму коштів одразу погасив заборгованість за іпотечним кредитом перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», який є правонаступником АТ «ОТП Банк».

Зазначає, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 148000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2023 становить 5416600 грн., у зв`язку з чим ОСОБА_5 подано цивільний позов, який було долучено до матеріалів кримінального провадження №0000350 від 31.01.2023 та 02.06.2023 останнього визнано цивільним позивачем.

У зв`язку з наведеним, з метою вжиття заходів забезпечення цивільного позову та конфіскації майна як виду покарання просить накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, яке зареєстроване на праві власності за дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_7 , та яке на підставі ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник потерпілого та цивільного позивача адвокат ОСОБА_3 , у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити з викладених у клопотанні підстав.

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що станом на час розгляду клопотання ОСОБА_6 не повідомлено про підозру, останній переховуються від органу досудового розслідування, майно, на яке просить накласти арешт представник потерпілого, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

За клопотанням заявника клопотання про арешт майна розглянуто в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без участі власника майна.

Вислухавши заявника, прокурора, дослідивши матеріали клопотання та надані прокурором у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000350 від 31.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 148000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2023 становить 5416600 грн.

Постановою старшого слідого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 ОСОБА_5 визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000350 від 31.01.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно до ч. 6 ст. 170 КК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

У разі задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

З частини 8 статті 170 КПК України вбачається, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

За приписами ч.ч.1, 3 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Таким чином, виходячи з аналізу положень діючого кримінального процесуального законодавства можна дійти висновку, що особою, на майно якої може бути накладено арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, тобто з метою забезпечення цивільного позову, є: підозрюваний, обвинувачений, особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи або юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, в рамках кримінального провадження №0000350 від 31.01.2023 станом на час розгляду клопотання про арешт майна ОСОБА_6 не має статусу підозрюваного або обвинуваченого, про що зазначено прокурором та представником потерпілого у судовому засіданні.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Крім того, з аналізу діючих норм КПК України вбачається, що цивільний позивач не наділений правом звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки цим правом наділені лише прокурор та слідчий за погодженням з прокурором (ч. 1 ст. 171 КПК України).

За наведених обставин слідчий суддя приходить до висновку про відс утність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно ОСОБА_6 .

Крім того, слід зазначити, що визнання слідчим нерухомого майна, на яке представник цивільного позивача просить накласти арешт, речовими доказами у кримінальному провадженні жодним чином не впливає на висновки суду про необґрунтованість заявленого клопотання з огляду на те, що, по-перше, такої підстави для накладення арешту на майно, як збереження речових доказів, у клопотанні не заявлялося; по-друге, правом на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів наділені лише прокурор та слідчий за погодженням з прокурором.

Керуючись ст. 132, 170-174, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000350 від 31.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 12.06.2023 о 17 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1