Справа № 627/226/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2023смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючої - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000033 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Пархомівка Краснокутського району Харківської області, громадянки України, українки, яка має середню освіту, не одруженої, на утриманні неповнолітніх дітей не маючої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженої 17.12.2021 вироком Краснокутського районного суду Харківської області за ч. 1, 2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим терміном тривалістю 2 роки, за що судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

у с т а н о в и в :

27 лютого 2023 року, приблизно о 04 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , на побутовому грунті, маючи умисел, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень, з мотивів образи на потерпілого, який напередодні вчинив з нею сварку, умисно нанесла ОСОБА_6 дерев?яним держаком від лопати два удари по голові в область скроні справа, чим спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді садна на фоні синця в правій скроневій області, яке згідно висновку судової медичної експертизи № 12-14/11-КК/23 від 28 лютого 2023 року, кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вказані дії обвинуваченої були припинені свідком ОСОБА_7 ..

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнала повністю, не заперечувала факту його вчинення при вищевикладених обставинах, пояснивши, що на побутовому грунті, нанесла тілесні ушкодження потерпілому.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої в обсязі обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, повністю доведена і її дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , відноситься до категорії кримінальних проступків.

Частиною 2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу на те, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України, до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, в тому числі, не невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Відповідно до ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид , виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Із матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_4 засуджена вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2021 за ч. 1, 2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України , тобто під час дії іспитового строку за згаданим вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2021.

Суд враховує , що при призначенні покарання за вчинення засудженим нового злочину під час іспитового строку на підставі ч.3 ст.78 КК України, застосуванню підлягають правила призначення покарання за сукупністю вироків, передбачені зокрема ч.1, ч.4 ст.71 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, ч.2 ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вивченням особи ОСОБА_4 судом встановлено, що вона осудна, раніше судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» не перебуває, не заміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, проживає на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, яка компрометуючими матеріалами відносно неї не розраховує.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 ,згідно ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп?яніння.

Визначаючи міру покарання для ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок у період іспитового строку, думку потерпілого , який з обвинуваченою не примирився та наполягав на суворому покаранні обвинуваченій , відсутність офіційних джерел доходу обвинуваченої , їй слід призначити покарання у виді громадських робіт , в порядку ст. 71, 72 КК України, шляхом приєднання повністю невідбутої частини покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2021 та остаточне покарання призначити у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Судових витрат по справі немає.

Керуючись статтями 369-371, 373-375 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити їй покарання за цим законом у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

На підставі п.1 ч.1 ст.72 КК України , 120 годин громадських робіт перевести у 15 днів позбавлення волі.

На підставі ч.1, 4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання , призначеного за цим вироком від 03.05.2021 , повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2021 у виді позбавлення волі на строк 3 роки , і остаточно ОСОБА_4 призначити до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 15 днів .

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту її затримання.

Речові докази: дерев?яний держак від лопати ,що згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 11, знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів СПД № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, - знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1