Провадження №1-кп/522/1562/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

28.07.2023 Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

під час судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000696 від 12.02.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ананьіва Ананьївського району, Одеської області, громадянина України, українця, освіта вища, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, Харківської області, громадянина України, освіта - середня, одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: у 2007 році, Фрунзовським районним судом м. Харків, за ч.2 ст.186 КК України; у 2009 році, Оржонікізовським районним судом м. Харків, за ч.2 ст.186 КК України; у 2013 році, Оржонікізовським РС м. Харків, за ч.2 ст. 122 ч. 2, ст. і 90 ч. 1 КК України, був звільнений у 2017 році по відбиттю строку покарання, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін:

прокурор - ОСОБА_5

захисник - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачені - ОСОБА_4 , ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу раніше, продовжують існувати.

Захисники та обвинувачені просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, приходить до висновку, що строк тримання обвинуваченого під вартою необхідно продовжити, виходячи з наступного.

Щодо клопотання про продовження запобіжного заходу.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, корисливого злочину проти власності із застосуванням насильства, який карається позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років. ОСОБА_4 у минулому неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності. На цей час у кримінальному провадженні триває судовий розгляд.

Зазначені обставини щодо особи обвинуваченого та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, поведінка під час інкримінованого злочину, дає підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити нові злочини, переховуватися від суду чи впливати на учасників кримінального провадження.

Ризики, які біли враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, що є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів неможливе, зважаючи на вказані ризики, особу обвинуваченого та характер злочину, у якому він обвинувачується. Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Щодо розгляду клопотання суддею одноособово.

Судді ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають у щорічній відпустці.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПКУ суд за наявності клопотань під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Судді ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в даний момент не можуть прийняти участь у судовому засіданні з об`єктивних причин, оскільки перебувають у відпустці, їх заміна на завершальній стадії судового процесу може призвести до необхідності розпочинати судовий розгляду спочатку. До виходу суддів у чергову відпустку суд у повному складі не зміг розглянути питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку із неявкою учасників процесу.

Проаналізувавши чинні норми КПК України, можливо зробити висновок, що законодавець надає можливість розгляду окремих питань суддею одноособово.

Так, на період дії карантинних обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), діяла норма (п. 20.5 розділу XI «Перехідних положень» КПК України) відповідно якої у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Також слід звернуту увагу, що законодавцем були внесені зміни до ст. 31 КПК України відповідно до яких кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Таким чином, у разі відсутності клопотання обвинувачених щодо розгляду кримінального провадження колегіально судом, питання про запобіжні заходи вирішуються головуючим суддею одноособово. На момент надходження даного обвинувального акту редакція ст. 31 КПК України була викладена у наступній редакції «кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів».

В той же час, згідно абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Згідно із ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, ч. 4 ст. 184 КК України, є особливо тяжким, так само як і кримінальні правопорушення, за які передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. При цьому останні мають найвищий ступінь суспільної небезпеки для суспільства і провадження у справах за обвинуваченням у вчиненні таких злочинів є найскладнішими. Причини, з яких законодавець передбачив розгляд питань доцільності продовження запобіжного заходу головуючим одноособово за кримінальні правопорушення які є більш суспільно небезпечні, не відомі. Утім, ця обставина свідчить, що такий порядок також гарантує належний судовий контроль за дотриманням прав і свобод осіб під час кримінального провадження в суді.

Окремо слід зазначити, що на стадії досудового розслідування судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях здійснюється слідчим суддею одноособово, а в даному випадку у кримінальному провадженні судом вже більш детально досліджені всі ризики та обставини справи, ніж слідчим суддею на стадії досудового розслідування. Не зрозуміло чому законодавець встановив різні підходи до розгляду однакових по суті питань, при цьому не врегулював питання розгляду клопотань про продовження строку тримання під вартою у справі, яка розглядається колегіально, за відсутності одного або двох членів колегії суддів.

Інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Враховуючи військову агресією Збройних Сил російської федерації проти нашої Держави та впровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_11 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПКУ, суд вважає за доцільне застосувати аналогію закону та розглянути дане питання, передбачене ч. 3 ст. 331 КПКУ, головуючим одноособово у відповідності до положень абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України.

Керуючись ст.ст. 1-392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 28.09.2023 включно без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу закінчується 28.09.2023.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_12