ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1253/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/193/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 3 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в приміщенні Тернопільського апеляційного суду, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000054 від 07 квітня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхівці Борщівського району Тернопільської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, не працюючого,раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 14 грудня 2022 року.

Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави, в особі Тернопільської обласної ради, кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 в КНП "Тернопільська обласна клінічна лікарня" ТОР в сумі 38 808 (тридцять вісім тисяч вісімсот) грн.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 417 200 (чотириста сімнадцять тисяч двісті) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "НАСК "Оранта" в користь ОСОБА_9 117 000 (сто сімнадцять тисяч) грн., як шкода пов`язана із стійкою втратою працездатності та 140 130 (сто сорок тисяч сто тридцять) грн. 41 коп. як витрати у зв`язку з лікуванням.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Як визнав суд, обвинувачений ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19 год. 16 хв. керував власним технічно справним автомобілем "Volksvagen-Caravelle", р.н. НОМЕР_1 , 20002 року випуску, з трьома пасажирами в салоні, без вантажу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2021 року із змінами та доповненнями , а також вимог, які наведені у абзаці 5 частини 2 статті 16 Закону України "Про дорожній рух" № 3353-ХІІ від 30 червня 1993 р. та рухався вулицею Івана Франка, смт. Мельниця-Подільска Чортківського району Тернопільської області, у напрямку від с.Зелена Чортківського району Тернопільської області до м. Борщева Чортківського району Тернопільської області.

Рухаючись в межах населеного пункту смт. Мельниця-Подільська Чортківського району Тернопільської області та наближаючись до будинку № 37 і території фабрики «Світанок», що розташовані з правого боку відносно його руху, із швидкістю 86 км/год., яка значно перевищувала дозволену та безпечну на даній ділянці автодороги, ОСОБА_7 , зокрема під дією вжитих алкогольних напоїв, не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правила дорожнього руху, а також вимоги, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вказаною вище ділянкою автодороги із безпечною та дозволеною швидкістю руху, тобто не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Під час руху ділянкою автодороги, що в межах вул. Івана Франка смт. Мельниця-Подільська, на початку цього населеного пункту, а саме із заокругленням праворуч, яка має ухил на підйом у напрямку м. Борщів, із сухим асфальтобетонним покриттям, водій ОСОБА_7 , не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого на заокругленій ділянці автодороги допустив зміну напрямку руху та подальший виїзд керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху, а надалі виїзд лівих коліс транспортного засобу на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів - ліве узбіччя, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів: 1.10 (в частині визначення понять: «маневрування (маневр)», «узбіччя», і належне виконання їх вимог), 10.1, 11.14 Правил дорожнього руху.

Після проїзду заокругленої ділянки автодороги в межах вул. Івана Франка водій ОСОБА_7 грубо порушуючи зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху, а також в порушення вимог п. п. 11.1, 11.3 ПДР, маючи об`єктивну можливість бачити, що йому назустріч, в межах своєї смуги руху, рухається транспортний засіб, який відповідно має перевагу в русі, продовжив рух лівими колесами керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» по лівому узбіччі автодороги в межах вул. Івана Франка, а правими по зустрічній смузі руху та по такій траєкторії проїжджав будинок де розташована піцерія «Моцарела» за №37, а в цей час йому назустріч рухався технічно справний автомобіль «BA3-21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску, білого кольору, під керуванням водія ОСОБА_9 , який в момент виявлення автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» (що вже рухався лівими колесами по лівому узбіччі), перебуваючи в тверезому стані, рухався з одним пасажиром - ОСОБА_13 , в межах своєї смуги руху вул. Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська, у напрямку від м. Борщів до с. Зелена, із дозволеною швидкістю 50 км/год.

Реагуючи на рух автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», без гальмування, по траєкторії яка проходила лівими колесами по лівому узбіччі, а правими колесами по зустрічній смузі руху, водій ОСОБА_9 з метою уникнення зіткнення транспортних засобів змінив напрямок руху керованого автомобіля «BA3-21013» ліворуч та надалі розпочав виїзд на зустрічну для свого руху смугу, по якій в цей час не рухалися інші транспортні засоби. В момент виїзду автомобіля «BA3-21013» на зустрічну смугу руху, тобто з моменту виникнення небезпеки для свого руху водій ОСОБА_7 , мав технічну можливість зупинити керований автомобіль «VOLKSWAGEN- CARAVELLE» до місця зіткнення транспортних засобів, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, однак продовжив рух по вказаній вище траєкторії, без застосування гальмування, тому його дії не відповідали вимогам п. п. 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху.

При подальшому зближенні автомобілів «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» та « ВАЗ-21013 », коли автомобіль «BA3-21013» вже рухався лівими колесами по зустрічній смузі руху, тобто перебував в маневрі виїзду на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість бачити траєкторію руху зустрічного автомобіля «BA3-21013», його розташування відносно елементів проїзної частини дороги, в порушення вимог п. 10.1 ПДР, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без застосування гальмування, різко змінив напрямок свого руху праворуч та надалі розпочав маневр повернення керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» спочатку всіма колесами на зустрічну, а надалі і на свою смугу руху. З моменту повернення автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» з зустрічної на свою смугу руху, водій автомобіля «BA3-21013» ОСОБА_9 , не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», тому у його діях відсутні порушення вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Враховуючи ж останнє водій автомобіля «BA3-21013» ОСОБА_9 , на час зближення з автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» (водій якого ОСОБА_7 створив своїми діями небезпечну дорожню ситуацію), перебував в аварійній ситуації (обстановці) при якій дії водія транспортного засобу Правилами дорожнього руху не регламентуються.

Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 після повернення керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» на свою смугу руху, допустив зіткнення передньої правої частини автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» з передньою правою частиною автомобіля «BA3-21013», який продовжував рух по вже займаній смузі руху від м. Борщева до с. Зелена і, перед зіткненням транспортних засобів, його водій ОСОБА_9 ще більше змінив напрямок свого руху ліворуч.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «BA3-21013» р.н. ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла, з чисельними переломами кісток нижніх кінцівок, ребер, ушкодженнями серця та аорти, від яких настала його смерть на місці події, а водій автомобіля «BA3-21013» р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді черепно-мозкової травми із забиття головного мозку легкого ступеня (за клінічною класифікацією), численними переломами кісток лицевого черепа з поширенням на основу черепа, із крововиливами у верхньощелепові пазухи однойменної кістки і пневмоцефалією (накопиченням повітря у порожнині черепа), частковим гемофтальмом (крововиливом у порожнину ока), синців повік обох очей, численних дрібних, поверхневих ранок правої половини обличчя, численних ран нижньої губи справа, підборіддя і під щелепової ділянки справа, рани шиї справа, численних саден обличчя, а також сколу 31 (першого лівого) та 41 (першого правого) нижніх зубів, травми лівого передпліччя у виді переломів променевої кістки в типовому місці і шилоподібного відростку ліктьової кістки, що супроводжувалась розвитком гіпертензивно-ішемічного синдрому середнього ступеня лівого передпліччя, травми тазу у виді численних переломів правої кульшової западини, переломів лівих лобкової і сідничної кісток, закритих переломів правої ключиці, ран ділянки правого ліктьового суглоба, правого передпліччя, численних саден верхніх кінцівок, які за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», «маневрування (маневр)», «узбіччя», і належне виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 11.1, 11.3, 11.14, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 та абзаці 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_13 і заподіянням потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Дії ОСОБА_7 , який порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_13 та заподіяли потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, кваліфіковано за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вказаний вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, таким, що є занадто суворим, а тому підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

На переконання апелянта, місцевий суд належним чином не врахував дані, які характеризують особу винного, а саме те, що він проживає один, характеризується з позитивної сторони, скарг на його поведінку з боку громадськості в селищну раду не поступало; на обліку в лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався

Також, звертає увагу на пом`якшуючі покарання обставини - часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі вказані вище обставини та призначив покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на максимальний строк 10 років, в той час, коли санкція статті передбачає таке покарання від 5 до 10 років, не навівши переконливих та обґрунтованих мотивів такого рішення.

Просить вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, а також зменшити стягнуту в користь ОСОБА_11 моральну шкоду до 300 000 грн. за мінусом вже відшкодованої шкоди, тобто в с умі 117 200 грн.

Представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, за змістом якого вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не підлягає до задоволення.

В обґрунтування своїх доводів стверджує, що в діях ОСОБА_7 відсутні такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Звертає увагу, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 не визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, під час проведення слідчих дій надавав суперечливі покази з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Також зазначає, що визнання вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення фактично відбулося лише в суді під тиском зібраних доказів стороною обвинувачення, а часткове відшкодування шкоди мало разовий характер, лише під час судового розгляду і після заявлення цивільного позову по при обіцянки здійснити відшкодування шкоди до завершення судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_14 в запереченні на апеляційну скаргу стверджує, що викладені у ній обставини є безпідставними та необґрунтованими.

Вважає, що доводи сторони захисту стосовно пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не повинні братися судом до уваги, оскільки вони досліджувались судом першої інстанції і враховані при постановленні вироку.

Факт часткового відшкодування шкоди також просить не приймати до уваги, оскільки йому обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду лише через рік після ДТП на завершальній стадії розгляду справи у суді, а раніше ніяких спроб відшкодування шкоди з боку ОСОБА_7 не було, хоча йому необхідні були кошти для лікування.

Не погоджується потерпілий з визнаними судом пом`якшуючими обставинами щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, оскільки на досудовому розслідуванні ОСОБА_7 своєї вини не визнавав, після ДТП пробачення у нього не просив, а його вибачення під час останнього слова в судовому засіданні були нещирі та сказані вимушено і не свідчили, що обвинувачений жалкує про вчинене.

Просить апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити і пом`якшити обране обвинуваченому покарання до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, а також зменшити стягнення в користь ОСОБА_11 моральної шкоди з урахуванням вже відшкодованої шкоди до 117 200 грн.; представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , які заперечила щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 і просять вирок суду першої інстанції залишити без зміни; прокурора, який вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а обране судом покарання таким, що повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 2861 КК, апеляційний суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині апелянт не оскаржує.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Цих вимог закону, суд першої інстанції, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , дотримався.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.ст.50, 65 КК України, а також у приписах постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Як слідує із змісту вироку Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2023 р., обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину; обставини справи, які полягають в тому, що в результаті вчиненого ОСОБА_7 злочину одна людина загинула і одна людина отримала тяжкі тілесні ушкодження; думку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які просили суд обрати обвинуваченому найсуворіше покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на тривалий термін.

Поряд з цим, судом першої інстанції враховано також наявні пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим, відсутність обтяжуючих покарання обставин і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі і ті, про які його захисник вказує у своїй апеляційній скарзі, а саме те, що він раніше не судимий, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем свого проживання; не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, що давало підставу суду визначити основний вид покарання у виді позбавлення волі не у максимальному розмірі, передбаченому санкцією статті обвинувачення.

Доводи адвоката стосовно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та надмірну суворість призначеного його підзахисному покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Реалізація такої мети є одним з аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

На переконання колегії суддів, зазначені адвокатом ОСОБА_8 обставини, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , не дають підстав для пом`якшення обраного йому покарання, оскільки визначальними елементами для вирішення питання про вид та розмір покарання в даному випадку є:

- тяжкість вчиненого злочину;

- обставини справи та наслідки вчиненого, а саме те, що від його дій одна особа загинула, а інша отримала тяжкі тілесні ушкодження;

- дані про особу винного, який вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є не тільки кваліфікуючою ознакою вчиненого кримінального правопорушення, а й вказує на безвідповідальне ставлення обвинуваченого не тільки до власного здоров`я та життя, а й до здоров`я та життя сторонніх осіб, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення;

Тому, той факт, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання, визнав свою вину і частково відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, а також його поганий стан здоров`я та позитивна характеристика за місцем його утримання в ДУ "Чортківська УВК (№26), на чому наголошує сторона захисту в судовому засіданні апеляційного суду, не є достатніми мотивами для пом`якшення йому покарання до межі, про яку ставить питання апелянт.

Доводи сторони захисту щодо необхідності врахування такої пом`якшувач обставини як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає непереконливим.

За змістом ст.66 КК України, активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Проте, як слідує з матеріалів провадження під час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 вину свою не визнавав, відмовлявся давати свідчення про обставини та розвиток дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпіло дві особи.

Такі дії обвинуваченого жодним чином не свідчать про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і тому не можуть бути враховані як пом`якшуюча покарання обставина, про що ставить питання захисник обвинуваченого.

Апеляційний суд звертає увагу, що виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії

В контексті наведених положень, колегія суддів приходить до переконання, що переконливого обґрунтування щодо можливості пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 з восьми до шести років, апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення покарання, про що сторона обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо мотивів, з яких виходив суд, вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , який оспорює апелянт.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення; обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого злочинного діяння, яким потерпілій заподіяно моральну шкоду; ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду; особу потерпілого, негативні наслідки, що настали для потерпілої, які пов`язані із втратою її сина ОСОБА_13 внаслідок кримінально-протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , та врахувавши вимоги розумності, виваженості і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмір 600 000 грн. Врахувавши факт частково відшкодування потерпілій ОСОБА_11 . Моральної шкоди в розмір 182 800 грн., суд першої інстанції правильно визначив остаточно до відшкодування обвинуваченим моральної шкоди в сумі 417 200 грн.

На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілою фізичних та моральних страждань, заподіяних злочинним діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Узагальнюючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий

Судді