Справа № 135/950/22
Провадження № 1-кп/135/30/23
ВИРОК

іменем України

16.05.2023 м. Ладижин Вінницької області

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження № 0000080 від 02.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із базовою загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

24.07.2022 близько 00 год 50 хв ОСОБА_3 , перебуваючи поряд з під`їздом № 1 будинку АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_5 , діючи необережно, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в лобну ділянку голови, від чого останній не втримався на ногах та з висоти власного зросту правою частиною свого тіла впав на бордюр, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої плечової кістки, які відповідно до висновку експерта № 133 від 31.08.2022 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більше як 21 день.

Таким чином, ОСОБА_3 спричинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.

Позиція обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені злочину за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, пояснивши, що він, 24.07.2022 близько 00 год 50 хв, перебуваючи поряд з під`їздом № 1 будинку АДРЕСА_2 , під час сварки із ОСОБА_5 , наніс останньому один удар кулаком в лоб, від чого той не втримався на ногах та з висоти власного зросту впав на бордюр. При цьому обвинувачений вказав, що він зробив для себе належні висновки, у вчиненому щиро кається, критично оцінює свою протиправну поведінку і готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене. Обіцяв, що надалі подібного ніколи не повториться. Просив суворо його не карати та не позбавляти волі. Також під час судового розгляду обвинувачений пояснив, що він визнає цивільний позов, заявлений потерпілим, щиро розкаявся і просив вибачення у потерпілого.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням тих документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому ці його дії кваліфікує за ст. 128 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини (рішення у справі «Швидка проти України»).

Дотримання принципу пропорційності є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є перелічені в законі, а також не зазначені в ньому, але встановлені судом різного роду чинники об`єктивного чи суб`єктивного характеру, які не є ознаками складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, однак знижують ступінь суспільної небезпечності особи винуватого і (або) вчиненого ним злочину, і у зв`язку з цим є підставою для призначення менш суворого покарання.

Загально визнано, що щире каяття має бути добровільним, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Воно характерне тим, що засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його позиція з цих підстав була незмінною, надавав послідовні, взаємоузгодженні з іншими доказами показання, щире каяття обвинуваченого є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які настали від його дій, та осудом своєї поведінки, а також його бажанням виправитись.

Таким чином обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Таким чином при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно з вимогами ст.12 КК України є нетяжким, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, проте має дохід від тимчасових заробітків, не навчається, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб, за місцем проживання компрометуючі обставини відносно нього відсутні, при цьому також приймає до уваги наявність пом`якшуючої обставини та відсутність жодних обтяжуючих обставин покарання, а тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст. 128 КК України.

Між тим, суд враховує відсутність тяжких наслідків від скоєного обвинуваченим злочину, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, усвідомлення останнім скоєного, позицію потерпілого, який просив обвинуваченого не позбавляти волі, вперше вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Вирішення цивільного позову.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При розгляді цивільного позову ОСОБА_5 судом встановлено, що потерпілий з урахуванням зменшених позовних вимог просить стягнути з обвинуваченого на свою користь 31 592 грн 06 коп. майнової шкоди та 43 407 грн 94 коп. моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_5 на підтвердження завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди долучив документи, що підтверджують фактичні витрати, понесені потерпілим, а саме: копії чеків, квитанцій на придбання ліків в аптеках на загальну суму 31 592 грн 06 коп. Окрім того, потерпілий зазначив, що йому було завдано моральної шкоди, яка викликана зміною звичайного способу життя, неможливістю вільно пересуватись, відчуттям сильного болю, довготривалому лікуванні, порушенні сну, депресії, втраті працездатності, розмір якої оцінює в сумі 43 407 грн 94 коп.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду пояснив, що він визнає цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в заявленому потерпілим розмірі в повному обсязі, готовий відшкодовувати завдану шкоду. Будь-яких заперечень щодо достовірності та допустимості документів, які підтверджують матеріальну шкоду, понесену на лікування потерпілого не висловив. При цьому вказав на те, що має реальну можливість відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, оскільки має дохід від тимчасових заробітків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що на підтвердження вказаних обставин потерпілим було долучено до позовної заяви документи, що підтверджують фактичні витрати, понесені потерпілим, на загальну суму 31 592 грн 06 коп., які визнані обвинуваченим.

За таких обставин позов в частині стягнення з обвинуваченого 31 592 грн 06 коп. майнової шкоди підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено потерпілому з боку обвинуваченого внаслідок скоєння останнім кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з ушкодженням здоров`я, розмір її відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити, оскільки в інший не грошовий спосіб негативні наслідки у немайновій сфері потерпілим компенсувати неможливо.

Приймаючи до уваги ступінь тяжкості заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, що потягло розлад здоров`я на тривалий час, неможливість в інший не грошовий спосіб відшкодувати завдану немайнову шкоду, визнання обвинуваченим в повному обсязі заявлений потерпілим розмір моральної шкоди, суд визначає, що сума, заявлена потерпілим у розмірі 43 407 грн 94 коп. у рахунок її відшкодування обґрунтована, а тому вважає за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 43 407 грн 94 коп.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченого 43 407 грн 94 коп. моральної шкоди підлягають до задоволення.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Ухвалою суду від 05.04.2023 в рамках даного кримінального провадження застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 вказаний запобіжний захід слід залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 16.05.2023.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_3 обраний йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування: майнової шкоди 31 592 (шістдесят тридцять одну тисячу п`ятсот дев`яносто дві) гривні 06 коп., моральної шкоди 43 407 (сорок три тисячі чотириста сім) гривень 94 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ладижинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя