Справа № 541/2385/23
Провадження № 1-кс/541/686/2023
У Х В А Л А

іменем України

07 липня 2023 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 ,власника майна ОСОБА_4 , користувача майна ОСОБА_5 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000828 від 06.07.2023,

ВСТАНОВИВ :

06.07.2023 на адресу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання вказував, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000828 від 06.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 05.07.2023 близько 20 год 30 хв на вулиці Полтавська,18 в місті Миргороді ОСОБА_6 керував автомобілем марки ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим рішенням суду права керування транспортним засобом, тим самим умисно не виконав рішення суду, що набрало законної сили.

06.07.2023 відомості про дану подію, внесені до ЄРДР № 0000828 за ч. 1 ст. 382 КК України.

05.07.2023 слідчим слідчого відділення Миргородського РВП ГУНП в Полтавській обл. проведено огляд місця події за адресою Полтавська обл., м. Миргород, вулиця Полтавська,18 в ході якого вилучено автомобіль марки ВАЗ 21091 днз НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, автомобіль марки ВАЗ 21091 днз НОМЕР_1 , оскільки транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та потребує з`ясування правових підстав володіння ним ОСОБА_5 .

Оскільки в кримінальному провадженні є достатньо даних вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, і відповідає вимогам ст. 167 КПК України, з метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні

Користувач транспортного засобу ОСОБА_5 та власник автомобіля ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні клопотання з метою надання можливості узаконити усний договір купівлі-продажу автомобіля який був укладений між ними взимку цього року.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та копії матеріалів наданих прокурором до нього, слідчий суддя приходить до наступного.

Судом встановлено, що СВ Миргородського РВП проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ЄРДР № 0000828 за ч. 1 ст. 382 КК України.

В ході якого під час проведення огляду 05.07.2023 близько 20 год 30 хв на вулиці Полтавська,18 в місті Миргороді де ОСОБА_6 керував автомобілем марки ВАЗ 21091 днз НОМЕР_1 будучи позбавленим рішенням суду права керування транспортним засобом, тим самим умисно не виконав рішення суду, що набрало законної сили, був вилучений вказаний автомобіль.

06.07.2023 постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 визнано речовим доказом по справі автомобіль марки ВАЗ 21091 днз НОМЕР_1 та визначено місце зберігання спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів м. Миргород вулиця Мінзаводська,1-А.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки ВАЗ 21091, загальний легковий-хетчбек днз НОМЕР_1 , червоного кольору, № шасі НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серіїї НОМЕР_3 є ОСОБА_4 місце проживання АДРЕСА_1 .

Виходячи з положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи клопотання щодо накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 21091 днз НОМЕР_1 суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Положенням ч. 3 ст. 173 КПК України встановлено що, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Пунктом 2 частини 1 статті 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Оскільки майно на яке прокурор просить накласти арешт, не є ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України немає жодних підстав вважати, що це майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Судом не встановлені законні підстави для накладення арешту на транспортний засіб , оскільки як вбачається із матеріалів клопотання підозра по вказаному кримінальному провадженню будь-якій особі на час розгляду клопотання не висувалася.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 382 КК України такий вид покарання, як конфіскація не передбачений. Згідно ст. 96-1 КК України це майно не підлягає спеціальній конфіскації.

Зважаючи на вище викладене та з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів власника майна ОСОБА_4 , слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на транспортний засіб, автомобіль марки ВАЗ 21091, загальний легковий-хетчбек днз НОМЕР_1 , червоного кольору, № шасі НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 відтак автомобіль підлягає негайному поверненню власнику, відповідно до положень ч. 3 ст. 173 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 170, 171-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000828 від 06.07.2023, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відмовити.

Транспортний засіб, автомобіль марки марки ВАЗ 21091, загальний легковий-хетчбек днз НОМЕР_1 , червоного кольору, № шасі НОМЕР_2 ,1993 року випуску власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серіїї НОМЕР_3 , є ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 , який зберігається на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів( м. Миргород вулиця Мінзаводська,1-А) негайно повернути власнику.

Копію цієї ухвали для виконання вручити прокурору, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддяОСОБА_1