Справа № 375/859/23
Провадження № 1-кс/375/20/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року смт. Рокитне

Слідчий суддя Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника СД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000089, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2023 року начальника СД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 (далі-дізнавач), звернувся до слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, яке було тимчасово вилучене під час зупинки автомобіля марки Mercedes-Benz 210, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було зупинено 12 травня 2023 року за адресою: вул. Центральна, 18А, с. Ольшаниця Білоцерківського району Київської області а саме автомобіль марки Mercedes-Benz 210, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого 15.10.2015 Центром ДАІ 4603, на ім`я ОСОБА_5 , на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2

На обґрунтування клопотання дізнавач зазначив, що у провадженні сектору дізнання відділу поліції №1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке винесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000089 від 13 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12 травня 2023 року за адресою вул. Центральна, 18А, с. Ольшаниця Білоцерківського району Київської області було зупинено автомобіль марки Mercedes-Benz 210, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який використав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з ознаками підроблення.

Після проведеного огляду вказаний транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, чорного кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , було вилучено як речовий доказ та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів на території ФОП « ОСОБА_6 , за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер: :01:029:0134.

Також, як речовий доказ, було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого 15.10.2015 Центром ДАІ 4603, на ім`я ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_1 на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, чорного кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , який було поміщено до спецпакету WAR0072441 та вилучено до ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області.

Враховуючи викладене автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, чорного кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказанаго транспортного засобу НОМЕР_3 виданого 15.10.2015 Центром ДАІ 4603, на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до вимог пункту 7 статті 237, частини 2 статті 168 КПК України з моменту вилучення є тимчасово вилученим майном.

В ході проведення огляду встановлено, що вищевказаний транспортний засіб автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, чорного кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане 15.10.2015 Центром ДАІ 4603, на ім`я ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_1 , на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, чорного кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , мають доказове значення у кримінальному провадженні №0000089 від 13.05.2023 року, оскільки зберегли на собі сліди вчиненого злочину.

З огляду на викладене та з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке зберегло на собі сліди злочину, просить застосувати до тимчасово вилученого майна такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

В судове засідання прокурор, дізнавач та користувач майна ОСОБА_4 не прибули. Про дату та час слухання клопотання про арешт майна були повідомлені телефонограмою.

Натомість прокурор та дізнавач, через канцелярію суду подали заяви про проведення судового розгляду поданого клопотання про арешт майна у їх відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з відсутністю учасників судового провадження та на підставі частини 4 статті 107 КПК України, фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Перевіривши надані матеріали клопотання, витяги з Єдиних реєстрів досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Внесене слідчим клопотання відповідає вимогам статті 171 КПК України.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених статтею 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Вивчивши клопотання та додані матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

правову підставу для арешту майна;

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у статті 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Відповідно до пункту 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до частини 3 статті 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - дізнавача, разом з тим інша сторона, а саме власник майна (користувач) у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені дізнавачем у кримінальному провадженні. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Підставами застосування арешту даного тимчасово вилученого майна є необхідність запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке зберегло на собі сліди злочину.

Беручи до уваги те, що відсутність заборони на користування та розпорядження майном, на яке планується накласти арешт, не зможе забезпечити запобігання ризикам втрати речових доказів, які суттєво впливають на об`єктивність досудового розслідування та втрата вищевказаних речей може призвести до втрати речових доказів і як наслідок доказової бази, тому з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів, слідчий суддя, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 173, 309, 372, 395 КПК України ,-

У Х В А Л И В:

Клопотання начальника СД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000089, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на виявлений та тимчасово вилучений 12 травня 2023 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 :

автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, чорного кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , який знаходиться на території майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів ФОП " ОСОБА_6 ", за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки: :01:029:0134;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого 15.10.2015 Центром ДАІ 4603, на ім`я ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_1 , на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 210, чорного кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , типу загальний легковий седан-В, № шасі НОМЕР_2 , яке зберігати при матеріалах провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на начальника СД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 .

Про виконання ухвали суду направити повідомлення слідчому судді.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому поліції, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали, копію ухвали надіслати учасникам провадження не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1