Справа № 461/4900/23
Провадження № 1-кс/461/3310/23
УХВАЛА

12.07.2023 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру,

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру.

Обґрунтовуючи дану скаргу, захисник вказує наступне.

ОСОБА_5 02 липня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у пособництві в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у значному розмірі для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використання наданого їй службового становища.

Також скаржник вказує, що вивченням матеріалів кримінального провадження наданих для ознайомлення стороні захисту встановлено, що повідомлення про підозру ґрунтується, насамперед на матеріалах НСРД. Захисник, посилаючись на дані, які, на його думку свідчать про недопустимість доказів отриманих за результатами наведених негласних слідчих розшукових дій, вказує, що повідомлення про підозру у даному випадку є необґрунтованим.

Крім того, захисник вказує на те, що дані які зафіксовані у відповідних протоколах НСРД різняться із іншими доказами у справі, зокрема показами свідків та позицією самого підозрюваного.

Також, захисник зазначає, що зміст повідомлення про підозру містить суперечності, які стосуються сум отриманих та переданих фігурантами кримінального провадження грошових коштів, а також вважає, що наведена у повідомленні про підозру кваліфікація дій підозрюваного не відображена у ньому належним чином в контексті наведення фактичних обставин справи, які засвідчують вірність кваліфікації визначеної органом досудового розслідування.

Отже, захисник вважає, що оскаржуване повідомлення про підозру є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

В ході розгляду скарги захисник подав клопотання про слухання справи за його відсутності, згідно кого скаргу підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у ній. Просив скаргу задовольнити.

Прокурор в ході розгляду скарги вказав, що повідомлення про підозру за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК України, воно було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_5 причетний до вчинення інкримінованого злочину. З огляду на наведене, просить відмовити у задоволенні скарги

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи учасників провадження, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Згідно ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений, серед іншого, повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз наведених положень чинного процесуального законодавства вказує на те, що слідчий, здійснюючи свої повноваження, відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, зобов`язаний застосовувати усі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, шляхом здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до статті 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно статті 279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Як вказано вище, статтею 26 КПК України встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Так, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Так, відповідно до п.10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, серед іншого, повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, а також втручатись у закріплену статтями 36, 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого та прокурора.

Отже, оцінюючи подану скаргу на предмет обґрунтованості, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Так, оцінюючи доводи сторони захисту щодо того, що вивченням матеріалів кримінального провадження наданих для ознайомлення стороні захисту встановлено, що повідомлення про підозру ґрунтується, насамперед на матеріалах НСРД, які сторона захисту вважає недопустимими доказами, враховую наступне.

Згідно положень ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, аналіз наведених положень вказує на те, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, зокрема на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В свою чергу, наведені вище положення ст. 277 КПК України встановлюють вимоги до змісту повідомлення про підозру і таке процесуальне рішення не повинно містити даних про докази та їх зміст.

Оскаржуване повідомлення про підозру, яке досліджене слідчим суддею, не містить даних про докази на підставі яких було прийняте дане рішення. Водночас, очевидним є також і те, що слідчий не є судом, який, в силу положень ч. 2 ст.86 КПК, не може посилатись на недопустимий доказ при ухваленні судового рішення.

Фактично захисник самостійно оцінює наведені ним докази, зокрема докази які фіксують результати НСРД і просить слідчого суддю зробити те саме для встановлення підстав скасування підозри, що з огляду на наведені положення процесуального законодавства не може вважатися законною підставою скасування для повідомлення про підозру.

З огляду на наведене, доводи захисника про те, що дані які зафіксовані у відповідних протоколах НСРД різняться із іншими доказами у справі, зокрема показами свідків та позицією самого підозрюваного, також не можуть вважатися належною законною підставою для скасування повідомлення про підозру.

Доводи захисника про те, що повідомлення про підозру містить суперечності, які стосуються сум отриманих та переданих фігурантами кримінального провадження грошових коштів, а також наведена у повідомленні про підозру кваліфікація дій підозрюваного не відображена у ньому належним чином, зокрема в контексті фактичних обставин справи, які засвідчують вірність кваліфікації визначеної органом досудового розслідування, мають суб`єктивний характер, який по суті ґрунтується на сприйнятті стороною захисту змісту оскарженого повідомлення у співставленні з наявними доказами. Наведені обставини повинні оцінюватись вже судом при ухваленні рішення. Більше того, аналіз положень КПК вказує на те, що суть та зміст підозри протягом строку досудового розслідування може змінюватись, в тому числі в частині відображення стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, зокрема зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Варто також відзначити, що слідчому судді в процесі провадження у скарзі надані докази отримані слідством в ході досудового розслідування, які досліджені слідчим суддею. Зміст наведених доказів додатково засвідчує те, що у органу досудового розслідування на відповідному етапі кримінального провадження були достатні законні підстави для здійснення повідомлення ОСОБА_5 про підозру.

В цьому контексті не можна залишити поза увагою і те, що в силу положень КПК України які визначають необхідність збереження таємниці досудового розслідування, сторона захисту не може володіти та мати доступ до усіх матеріалів кримінального провадження, які є у наявності в органу досудового розслідування, аж до виконання положень ст. 290 КПК України. Отже, очевидним є те, що позиція сторони захисту щодо відсутності належних та достатніх доказів для повідомлення про підозру фактично ґрунтується на припущеннях, адже захист не має доступу до усіх матеріалів кримінального провадження, зокрема до усіх доказів здобутих на стадії досудового розслідування.

Слід відзначити, що на стадії досудового розслідування, докази, які необхідні для пред`явлення повідомлення про підозру не повинні бути такими самими переконливими, як докази необхідні для ухвалення обвинувального вироку.

В ході розгляду скарги встановлено, що оскаржене повідомлення про підозру містить дані про прізвище та посаду слідчого, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи, яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інші суттєві обставини, відомі на момент повідомлення про підозру; тощо.

По суті доводи сторони захисту щодо неналежного відображення стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру мають суто суб`єктивний характер і ґрунтуються виключно на оцінці змісту повідомлення стороною захисту. Натомість сам зміст оскаржуваного повідомлення вказує на наявність у ньому усіх необхідних складових та реквізитів.

В цьому контексті слід відзначити, що кваліфікація дій підозрюваного, на невідповідності якої фактичним обставинам справи наголошує скаржник, повинна визначатись на підставі оцінки усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, а не лише на показах підозрюваного чи свідка або матеріалах НСРД.

Ухвалюючи рішення у справі, оцінюючи доводи учасників процесу та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, враховую також позиції Європейського суду з прав людини, які неодноразово висловлювались Судом у своїх рішеннях, про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Відповідно до положень ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення поданої скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1