Дата документу 26.06.2023 Справа № 334/4224/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/4224/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/401/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Запоріжжя,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 26 червня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, неодруженого, який має середню освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001105 від «28» травня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Клопотання обґрунтовано наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.05.2023, приблизно о 01:00 годині, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, переліз через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_2 .

Далі, ОСОБА_8 , знаходячись на вказаній території домоволодіння, шляхом пошкодження вікна, через нього проник до приміщення вказаного будинку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні кімнати вказаного будинку, таємно викрав наступне майно:

- монітор для персонального комп`ютера марки «Philips НNS7170Т» в корпусі чорного кольору, вартістю 500 гривень;

- монітор для персонального комп`ютера марки «Аsus VW222U» в корпусі чорного кольору, серійний номер: 83LМQS002098, вартістю 1000 гривень, які на праві власності належать потерпілій ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_8 , утримуючи при собі таємно викрадене майно потерпілої ОСОБА_10 , залишив місце вчиненого кримінального правопорушення, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд, спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 1 500 гривень.

Крім того, 28.05.2023, приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, переліз через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_2 .

Далі, ОСОБА_8 , знаходячись на вказаній території домоволодіння, через вікно проник до приміщення вказаного будинку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні кімнати вказаного будинку, таємно викрав наступне майно:

- тренажер «Body sculpture international ltd. SМ-1200» в корпусі сірого та чорного кольору, вартістю 7 000 гривень;

- 8 рулонів шпалер сірого кольору з візерунками, вартістю 300 гривень за одиницю, загальною вартістю 2 400 гривень, всього на загальну суму 9 400 гривен, які на праві власності належать потерпілій ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_8 , утримуючи при собі таємно викрадене майно потерпілої ОСОБА_10 , залишив місце вчиненого кримінального правопорушення, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд, спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 10900 гривень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Слідчий просив обрати у відношенні підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, існують ризики, що залишаючись на волі він не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, впливати на свідків, переховуватися від слідства, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 28 травня 2023 року по 27 липня 2023 року.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80520 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати до слідчого, суду у визначений час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, суду; повідомляти слідчого, суд про зміну свого місця проживання.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 80520 гривень, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_8 не має на меті переховуватися від суду, оскільки стороною захисту доведено було в суді першої інстанції, що він повністю визнав себе винним у тому, що ним вчинено. Він має постійне місце проживання, міцні родинні стосунки, тому твердження суду в ухвалі є необґрунтованими. Для обрання запобіжного заходу у суду не існувало доказів, що існує ризик незаконного впливу на потерпілих осіб або на свідків. Також у суду не було обґрунтованих підстав вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він запевняв, що готовий дотримуватися належної процесуальної поведінки, просив суд надати можливість звернутися до лікаря, пройти терапію, лікуватися від наявної хвороби.

Таким чином слідчим суддею не було враховано, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, знаходиться на обліку в психо-диспансері, на теперішній час потребує обстеження і за необхідності лікування, що не може бути забезпечене в умовах ізоляції у СІЗО, з самого початку досудового розслідування дає правдиві показання та сприяє розкриттю злочину, в силу ст.89 КК України не судимий, наміру переховуватися від правосуддя не має. Інших ризиків, які виключають можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу прокурором в клопотанні не було наведено і не враховано судом його індивідуальні особливості.

Також зазначає, що підозрюваний є особою з інвалідністю 2 непрацюючої групи за загальним захворюванням (діагноз: шизофренія, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу з вираженим емоційно-вольовим дефектом») та з моменту, коли слідчому судді стало це відомо він повинен був керуватися приписами ст.508 КПК України, оскільки згідно з ч.2 ст.508 КПК України передбачено, що суд застосовує запобіжні заходи передбачені ч.1 цієї статті, саме з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Захистом були надані слідчому судді довідки та запропоновано надати можливість ОСОБА_8 звернутися до лікаря-психіатра, оскільки для цього виникла потреба, але слідчий суддя ці обставини проігнорував повністю та ухвалив незаконне рішення.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді передання на піклування матері ОСОБА_11 з обов`язковим лікарським наглядом та покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягала на її задоволенні, зазначивши, що підозрюваному потрібне лікування, вказала на безпідставність не взяття до уваги наявної у розпоряджені органу досудового розслідування інформації про психічний стан здоров`я підозрюваного та попереднє застосування відносно нього примусового заходу медичного характеру.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, підтвердивши проведення судової-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 та підготування експертами висновку.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та вказаною нормою передбачені виключення, які, натомість, не стосуються обставин даного провадження.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, в правовій позиції Європейського суду з прав людини зазначено про те, що попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути "формою очікування" обвинувального вироку. Також Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Висновок слідчого судді про можливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід визнати необгрунтованим.

При цьому, необхідно констатувати недостатнє врахування слідчим суддею вимог закону, з якими пов`язані питання застосування до особи запобіжного заходу та практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України є частиною національного законодавства.

На думку слідчого судді матеріали судового провадження за клопотанням слідчого дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину. Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

Між тим, наведені стороною захисту обставини не можуть залишатися без уваги суду у сукупності із іншими обставинами, з якими закон пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що слідчим та прокурором в клопотанні та під час судового засідання доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, встановивши зазначені обставини, суд не навів в ухвалі достатніх даних, які б свідчили, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та відповідно, не обґрунтував наявність обставин застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, визнавши наявним ризик переховування ОСОБА_8 не звернув уваги на недотримання ініціатором клопотання вимог ст.ст.132, 184 КПК України щодо обов`язку доведення доводів клопотання шляхом подачі певних доказів.

Ознайомившись із наданими до клопотання матеріалами, судова колегія приходить до висновку про недоведеність ризику переховування з боку підозрюваного ОСОБА_8 .

Викладені слідчим обставини на користь ризику переховування є лише міркуванням і носять характер припущень, а слідчий суддя такий ризик обґрунтував лише тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, що з урахуванням інших обставин слід визнати непереконливим.

Крім того, однією з підстав застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 орган слідства зазначав на ризик продовження злочинної діяльності, з чим судова колегія також не може погодитись, оскільки слідчим та прокурором у судовому засіданні не взята до уваги обставина погашення попередньої судимості та застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру,а тому твердження прокурора про те, що підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення є лише припущеннями.

Суд зобов`язаний проаналізувати особисті обставини заявника докладніше та навести на користь тримання його під вартою конкретні підстави, підкріплені доказами, що узгоджується із положеннями ст.196 КПК України.

Так, при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого не в повній мірі оцінив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не визначив мету та цілі, які стоять за ним, а тому колегія суддів вважає, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження, особи підозрюваного ОСОБА_8 та практики Європейського суду з прав людини, а саме ст.5 Конвенції, згідно якої кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, підстав, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу за матеріалами справи не встановлено.

Апеляційна інстанція приходить до висновку, що застосований підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням недоведеності заявлених органом досудового розслідування ризиків, є занадто суворим та таким, що не відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення, особі підозрюваного.

Водночас, в судовому засіданні апеляційного суду захисник надав до суду копію довідки КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, відповідно до якої ОСОБА_8 перебуває під наглядом лікаря-психіатра з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з вираженим емоційно-вольовим дефектом. ОСОБА_8 має ІІ групу інвалідності з приводу даного захворювання, що ніяк не можна залишити без уваги.

Також з наявної в матеріалах справи довідки про судимість вбачається, що до ОСОБА_8 раніше застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу.

В судовому засіданні прокурор повідомив, що наразі була проведена судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_8 , очікують результати експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно ч.2 ст.503 КПК України якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими главою 39.

Відповідно до положень ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

З урахуванням наведеного колегія суддів не може не враховувати, що при встановлені, що ОСОБА_8 не є суб`єктом інкримінованого йому кримінального правопорушення в силу наведеного психічного захворювання, відносно нього у відповідності до положень ст.508 КПК України не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, не можна визнати безпідставними доводи захисника про обізнаність органу досудового розслідування зі станом здоров`я підозрюваного та попереднім застосуванням до нього глави 39 КПК України, а отже наявності особливостей даного провадження та можливість обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу саме в порядку ст.508 КПК України з урахуванням відомостей щодо попереднього застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру та даних про його захворювання на шизофренію безперервного типу перебігу.

Між тим, звернення слідчого з клопотанням про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу мало місце в загальному порядку, передбаченому ст.183 КПК України, тобто глави 18, що передбачало розгляд слідчим суддею даного клопотання з дотриманням положень ст.404 КПК України, тобто в межах заявленого клопотання.

Встановлені апеляційним судом обставини щодо попереднього застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру та даних про його захворювання на шизофренію безперервного типу перебігу, з огляду на зміст положень ст.503, 508 КПК України, засвідчують звернення органу досудового розслідування до слідчого судді за більш несприятливих для підозрюваного обставин з огляду на встановлені законодавцем види запобіжних заходів для певних осіб (ст.508 КПК України), попри наявну у розпорядженні слідчого інформацію щодо стану здоров`я підозрюваного.

Фактично слідчий в межах поданого клопотання не довів необхідності застосування запобіжного заходу в загальному порядку. Ані слідчий, ані слідчий суддя не врахували відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_8 , який має захворювання на шизофренію безперервного типу перебігу та дані про попереднє застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, а між тим звернення слідчого мало місце в загальному порядку, без врахування положень глави 39 КПК України, зокрема ст.503, ст.508 КПК України.

У зв`язку з сукупністю викладених вище обставин, апеляційний суд вважає, що підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли. З урахуванням скоєного, слід зауважити на відсутності значущих обставин на підтвердження суспільної небезпеки підозрюваного саме задля утримання остатнього під вартою в умовах слідчого ізолятору.

Між тим, апеляційна вимога захисника про застосування до підозрюваного запропонованого, одного з передбачених ст.508 КПК України виду запобіжного заходу, з урахуванням меж судового розгляду та діючого на час апеляційного розгляду загального порядку даного кримінального провадження, також не підлягає задоволенню.

За таких обставин апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4