ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6853/22
Провадження № 11кп/818/414/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 січня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 20 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001463, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 25 грудня 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.187, ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 1 рік);

- 23 жовтня 2015 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, звільненого 16 березня 2021 року за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 січня 2023 року засуджено ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалено рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнанний винним в тому, що він 31 серпня 2022 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, у період воєнного стану, поширеного на території України, знаходячись за адресою: м.Харків, вул.Клочківська буд.159, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України «Про затвердження Указу президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року, перебував у закладі «Таверна», який розташований за адресою: м.Харків, пр.Людвіга Свободи буд.41. В цей час у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи у приміщенні закладу «Таверна», яке розташоване за адресою: м.Харків, пр.Л.Свободи буд.41, підійшов до столика, на якому знаходилась барсетка, де шляхом вільного доступу, викрав з неї майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме мобільний телефон марки «Redmi» модель «9С» в корпусі темно-сірого кольору, вартість якого складає 5599 гривень. Після чого ОСОБА_6 залишив місце події, обернувши викрадене майно на свою користь, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 5599 гривень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості, та кваліфікації своїх дій, просить вирок щодо нього змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції вірно було враховано, те що він розкаявся, сприяв розкриттю злочину, однак просить ще врахувати, що на його утриманні перебувають ОСОБА_8 , який є інвалідом, самостійно не пересувається та потребує його допомоги, а також ОСОБА_9 , 1940 року народження, яка також знаходиться на його утриманні та потребує його допомоги. Окрім цього просить врахувати, що разом з ним мешкають тварини, за якими він доглядає.

Водночас до апеляційної скарги додані клопотання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з проханням не позбавляти ОСОБА_6 волі, оскільки вони знаходяться на його утриманні та потребують його допомоги.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини, в тому числі за корисливі проти власності, маючи не зняту і не погашену судимість, знову вчинив аналогічний злочин, що свідчить про його стійку схильність до вчинення злочинів певної категорії, небажання стати на шлях виправлення та змінити спосіб життя. Згідно з висновком досудової доповіді ймовірність повторного вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим є високою, виправлення його без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства (а.с.35-38).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. ст.75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.

За таких обставини, апеляційне прохання обвинуваченого про зміну вироку та застосування до нього такої правової пільги, як звільнення його від покарання на підставі ст. 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Крім того, ОСОБА_6 має судимості за вироками, де раніше вже застосовувалися такі правові пільги, як ст.75, 69 КК України, що не завадило останньому їх не виправдувати та вчинити новий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання (його вид та строк) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам та не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків щодо правильності призначеного останньому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу. При цьому вказані обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини, що на його думку суттєво могли пом`якшити покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, у зв`язку з чим покарання призначено обвинуваченому у мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Поряд з цим, посилання обвинуваченого на те, що він має утриманців є безпідставним, оскільки сам ОСОБА_6 ніде не працює та не має доходів, крім того, ці обставини не стримали його від вчинення злочину.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3