Провадження №11-кп/801/320/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0001191 від 16.10.2022 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше судимого, а саме:

- 02.11.1994 Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки;

- 27.06.2000 Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст.117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 206, 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; відповідно до ухвали суду від 10.11.2001 ч. 2 ст. 206 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі;

- 02.04.2002 Могилів-Подільським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 345, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 31.03.2006 Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 26.08.2010 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- 24.04.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- 05.06.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 17.10.2022 по 17.01.2023 включно.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Скасовано обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнено його з-під варти в залі суду.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2019, яким його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, будучи обізнаним про введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, 16.10.2022 орієнтовно о 18 год 30 хв, проходячи по вулиці Магістратській, 84 в місті Вінниці, а саме поблизу кав`ярні «КRАФТ КАВА», помітив два дерев`яні стільці на металевому каркасі чорного кольору із наявним написом «Coca Соlа». Після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

У подальшому ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, з метою власного незаконного збагачення, заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу незаконно заволодів двома дерев`яними стільцями на металевому каркасі чорного кольору із наявним написом «Coca Соlа», що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_7 разом з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ № 6626/22-21 від 20.10.2022 ринкова вартість двох дерев`яних стільців з металевим каркасом, з написом на спинці «Coca Соlа», з урахуванням зносу, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме на 16.10.2022, складала 1051,20 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Прокурор вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання. Вказує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та після звільнення з місць відбування покарання вчинив новий умисний злочин.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Прокурор, погоджуючись з обраною мірою покарання, вказує на неправомірність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, врахував тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, його стан здоров`я, потребу в тривалому лікуванні, наявність у нього на утриманні матері пенсійного віку, відсутність претензій в потерпілої, а також пом`якшуючу та обтяжуючу покарання обставини.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на безпідставність визнання судом пом`якшуючими обставинами: активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку є помилковими, адже суд у вироку визнав лише одну пом`якшуючу обставину щире каяття.

Також, колегія суддів враховує й те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 отримали кваліфікацію як тяжкий злочин тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», при цьому обстановка, в якій він вчинив злочин, не характеризувалась, як така, що пов`язана з воєнними діями або він використав умови воєнного стану при його вчиненні (крадіжка в зоні проведення активних бойових дій тощо). За умови відсутності воєнного або надзвичайного стану його дії охоплювались би ч. 1 ст. 185 КК України, що є кримінальним проступком.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосуванням насильства, не призвів до настання реальних негативних непоправних наслідків, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставина, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь суспільної небезпеки - щире каяття, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та слугувати підставою для скасування вироку суду.

Судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Наведені апеляційні доводи прокурора про посилення покарання не є переконливими і не дають правових підстав для погіршення становища ОСОБА_7 .

Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2023 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4