УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7532/23

Номер провадження 1-кс/495/1781/2023

31 серпня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старокозаче, Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.289 КК України.

В клопотанні слідчим зазначено, що ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену судимість, засуджений 24.02.2006 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України, засуджений 30.04.2010 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України, засуджений 16.01.2019 Ружинським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України, засуджений 08.06.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин за наступних обставин.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан в Україні продовжувався, востаннє, Указом Президента України від 06.02.2023 року за №58/2023, «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб (до 20 травня 2023 року). Законом України від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Так, під час дії воєнного стану на території України, 29 квітня 2023 року, приблизно о 16 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим ОСОБА_4 , керуючись прямим умислом, з метою таємного викрадення чужого майна, проник в приміщення будинку АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення будь-якого майна, яке знаходиться всередині приміщення житлового будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , переконавшись що його дії не будуть помічені потерпілим та іншими особами, підійшов до вищезазначеного будинку, ззовні відкрив двостворчате дерев`яне вікно, через яке проник з спальну кімнату будинку, де на полиці в серванті побачив глечик, всередині якого знаходилися грошові кошти в сумі 10 000 гривень. Далі, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, умисно, таємно, викрав майно належне потерпілому ОСОБА_6 , а саме, грошові кошти в сумі 10 000 гривень, чим заподіяв останньому майнову шкоду, після чого, через відчинене вікно покинув приміщення будинку, та з місця події зник, а викраденими грошовими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, 13 липня 2023 року в період часу з 08 години 30 хвилин до 11 години 30 хвилин, більш точний час вході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , перебував біля домоволодіння АДРЕСА_3 , де в нього виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , впевнившись що його дії ніким не будуть помічені, розуміючи, що на території України об`явлено військовий стан, підійшов до огородженого парканом домоволодіння АДРЕСА_3 , де перелізши через паркан та потрапивши на подвір`я вказаного домоволодіння підійшов до вікна будинку та знявши з незачиненого вікна москітну сітку через вікно проник в будинок.

Перебуваючи всередині приміщення будинку, ОСОБА_4 реалізуючи єдиний прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, викрав зі спальної кімнати: планшет марки «Samsung Galaxi Tab A8», в корпусі сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 5185 гривень; планшет марки «Huavei media pad T310», в корпусі темно-сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 2210; ноутбук марки «Lenovo G505» с/н СВ30895662, в корпусі чорного кольору, вартістю 6900 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_7 .

Далі через відкрите вікно покинув приміщення будинку, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток, на загальну суму 14295 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, 24 липня 2023 року приблизно о 22 годині, більш точний час вході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , перебував біля двоповерхового будинку АДРЕСА_4 , де в нього виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , впевнившись, що його дії ніким не будуть помічені, розуміючи, що на території України об`явлено військовий стан, таємно підійшов до неогородженої парканом двоповерхової будівлі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , де знявши з незачиненого вікна москітну сітку, проник до приміщення квартири АДРЕСА_5 , розташованої на першому поверсі двоповерхової багатоквартирної будівлі, в якій проживає потерпіла ОСОБА_8 .

Перебуваючи всередині вищевказаної квартири, ОСОБА_4 , прослідував до спальної кімнати, де в цей час відпочивали потерпіла ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_9 . Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи єдиний прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з полиці шафи-купе, яка розташована в спальній кімнаті, викрав мобільний телефон марки «Ксіомі redmi Note10», сенсорного типу, в корпусі світло бірюзового кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , в якому знаходилася сім-картка оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_5 , вартістю 5340 гривень; гаманець розкладний темно-червоного кольору, шкіряний, вартістю 220 гривень; гроші в сумі 9100 гривень.

Далі через відкрите вікно вказаної кімнати покинув приміщення квартири, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілої ОСОБА_8 матеріальний збиток, на загальну суму 14660 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, 05 серпня 2023 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, точний час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , знаходився біля будинку № 14 по вулиці Соборній в селі Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, звернув увагу на припаркований поруч з третім під`їздом мопед марки «ALPHA», модель «ZS 50f», державний номерний знак НОМЕР_6 , номер рами НОМЕР_7 , чорного кольору, який фактично належить потерпілому ОСОБА_10 . Далі у ОСОБА_4 виник корисливий умисел направлений на незаконне заволодіння даним транспортним засобом, реалізуючи який, ОСОБА_4 реалізуючи єдиний прямий умисел направлений на незаконне заволодіння транспортного засобу, з корисливих мотивів, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного мопеду та не заводячи двигун за причини відсутності ключів, відкотив з місця його паркування та в подальшому з місця вчинення злочину зник, обернувши транспортний засіб у свою користь.

Тим самим, своїми протиправними діями, котрі виразились у незаконному заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 на суму 15 483 гривень 33 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортного засобу.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, та кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України, тобто незаконному заволодінні транспортного засобу.

Вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування, суду, оскільки з місця скоєного злочину зник, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що підозрюваний, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від органу досудового розслідування; незаконно впливати на свідків, оскільки підозрюваному відомі їх анкетні дані та місця проживання, та яких на теперішній час допитано лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного, внаслідок психологічного тиску шляхом погроз або вмовляння, можуть змінити показання, або ухилятись від з`явлення для давання показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, зазначені обставини, та інші обставини, встановлені під час кримінального провадження є розумним обґрунтуванням ризику того, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Так, встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного корисливого кримінального правопорушення.

За твердженням слідчого, при врахуванні перелічених ризиків особливу увагу слід звернути на фактичні обставини справи в частині дій, які інкримінуються підозрюваному та вагомість доказів, якими обґрунтовується підозра, відомості, що характеризують його особу, репутацію, відсутність постійного місця роботи та навчання, рівень освіти, відсутність сім`ї та дітей на утриманні, його спосіб життя, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Беручи до уваги викладене, на теперішній час існує наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб зашкодити кримінальному провадженню.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до ст. 177 КПК України є: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню.

Крім цього. слідчий зазначила, що при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а саме: особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт не може запобігти зазначеним ризикам. Заставу у виключних випадках може бути застосовано, визначивши розмір застави, який здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення та ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

У провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому суд має оцінити суворість можливого покарання підозрюваному ОСОБА_4 , особу підозрюваного та визнати реальну небезпеку, можливість його ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На підставі наведеного, слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав в повному обсязі та просив не визначити підозрюваному розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні обставини, викладені в клопотанні слідчого визнав в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 02.06.2023 року СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області було розпочато досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000656, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, та кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України, тобто незаконному заволодінні транспортного засобу.

Підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

За твердженням слідчого, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень може призвести до вчинення підозрюваним інших, більш тяжких кримінальних правопорушень та не зможе запобігти вчиненню підозрюваним інших кримінальних правопорушень, адже передбачають обов`язки, які не пов`язані із обмеженням свободи особи, а також може слугувати наслідком проведення не повного, не об`єктивного, та не всебічного досудового розслідування, проведення якого є обов`язком органу досудового розслідування.

На думку слідчого, наявні реальні ризики, що повністю виправдовують обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Так, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Справа від 21.04.2011 йдеться, що суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обрання стосовно підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не передбачає необхідності щодо подання чітких доказів, про що сказано у рішенні Європейського суду з прав людини «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37, 15 «3. Комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою».

Про те саме йдеться й у рішенні ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 р. Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду і в тому числі перешкоджання ним кримінальному провадженню, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення, у скоєні якого підозрюється ОСОБА_4 вважається тяжким, розмір застави щодо нього не може перевищувати вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладених обставин, а також досліджених в судовому засіданні доказів, вивчених матеріалів, слідчий суддя вважає за доцільне згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України визначати розмір застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 206, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор», в межах досудового розслідування строком на 48 (сорок вісім) діб з моменту затримання (31.08.2023 року), до 17.10.2023 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в розмірі 40-ка (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн.), що станом на 31.08.2023 року складає 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Ізмаїльській слідчий ізолятор».

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- з`являтися до слідчого, прокурора, суду за викликом;

- утримуватись від можливого спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

У разі внесення застави роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме те, що застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 31.08.2023 року о 14:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1