ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3270/23 Справа № 190/1231/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз

- 05.06.2019 року Жовтоводським міським судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 31 жовтня 2023 року включно з визначенням застави у розмірі 160 000 гривень грн..

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати, та, враховуючи особу обвинуваченого, дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляції:

- захисник просить відмовити у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 та встановити обвинуваченому цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним та незаконним, оскільки ОСОБА_4 не має на меті порушувати вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що обвинувачений не визнає себе винним у за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України та вважає, що органи досудового розслідування порушили проти нього 30.08.2016 року кримінальне провадження незаконно. Докази про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення є сумнівними, за своїм характером є припущеннями.

Зазначає, що репутація обвинуваченого за місцем проживання є винятково позитивною.

Вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого є необґрунтованим, оскільки відсутні будь-які умови та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, з урахуванням того, що в попередньому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 повернутий прокурору для виправлення недоліків.

Сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З аналізу положень ст. ст. 131-132, 176-178, 183-184, 193-194 КПК України слідує, що суд розглядає питання доцільності застосування певного запобіжного заходу у тому кримінальному провадженні, в межах якого подане відповідне клопотання сторони обвинувачення, з метою досягнення дієвості цього провадження. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які суд має оцінити також в межах відповідного кримінального провадження, що знаходиться на його розгляді, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом першої інстанції дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість його застосування та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність його застосування з визначенням обвинуваченому розміру застави.

Суд першої інстанції врахував існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливість продовження вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що існують вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, тобто у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а отже, будучи особою, яка перебувала у розшуку, обізнана про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, ризик можливих спроб обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення є також ймовірним з огляду на дані про особу обвинуваченого, який власного житла, постійного, стабільного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків не має, неодноразово був засудженим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності.

Наразі свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики як переховування від суду, так і можливості вчинити інше кримінальне правопорушення є обґрунтованим.

Вищенаведене спростовує доводи сторони захисту про відсутність у цьому кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим такі доводи є недостатньо обґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`який запобіжний захід, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належний розгляд провадження, належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , буде суперечити інтересам суспільства, а тому застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, з урахуванням факту перебування обвинуваченого у розшуку, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого обґрунтовано визначив йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Що стосується доводів про необґрунтованість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою через рішення суду про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_4 прокурору, то вони є хибними, оскільки не спростовують встановлені вищенаведені обставини в їх сукупності, які виправдовують перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Ствердження захисника про відсутність доказів провини ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення не є слушними, оскільки вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3