ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2659/23 Справа № 205/9139/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

07 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року про направлення ОСОБА_3 для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року за ч.1 ст. 309 КК України

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року задоволено подання Новокодацького районного відділу філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області та постановлено ОСОБА_3 направити для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року за ч.1 ст. 309 КК України.

06 липня 2023 року до апеляційного суду надійшли матеріали провадження разом з апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_3 на вказане рішення суду.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені інші ухвали суду у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Як вбачається з апеляційної скарги засудженої ОСОБА_3 , вона була подана 19 червня 2023 року, тобто з пропуском передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, при цьому питання про поновлення строку апелянтом не ставиться.

У відповідності до ст. 116 КПК України закон вимагає додержання процесуальних строків, зазначені вимоги є визначальними і в практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено вимоги про юридичну визначеність судових рішень, складовою якої є обов`язковість судових рішень, які вступили в законну силу і дотримання учасниками судового провадження процесуальних строків.

Лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, у відповідності до ст. 117 КПК України є підставою для поновлення пропущеного строку.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року, на підставі п.4 ч.3 ст. 399 КПК України, підлягає поверненню апелянту, як подана після закінчення строк апеляційного оскарження і особа, які її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.

Також вважаю за необхідне роз`яснити останній вимоги ч. 7 ст. 399 КПК України, відповідно до положень якої повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України у межах строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. ст. 392,395, 399 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року про направлення ОСОБА_3 для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року за ч.1 ст. 309 КК України - повернути апелянту.

Копію зазначеної ухвали направити апелянту засудженій ОСОБА_3 разом з оригіналом апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_2