ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2138/23 Справа № 206/750/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лівебережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000603, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, що має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, що немає на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.05.2008 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України до 12 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 20.04.2016 року на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково, невідбута частина покарання 1 рік 9 місяців 21 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Судом вирішено питання долі речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 25.12.2022 року приблизно о 22 годині 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось за можливе, знаходився разом зі своїм рідним братом ОСОБА_10 за адресою їх сумісного проживання у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де також перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В цей самий час, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 знаходилися в приміщенні однієї із спальних кімнат будинку, куди також зайшов ОСОБА_10 з метою взяти подушку, з чим не погодилися ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , і у зв`язку з чим між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 виказував словесні образи на адресу ОСОБА_6 та, стоячи біля дверного отвору, обличчям одне до одного, схопив з тумбочки пластиковий піднос і вдарив ним ОСОБА_6 , викликавши такими діями раптову неприязнь до себе з його боку.

Перебуваючи в тому ж місці та в той же час, а саме у приміщенні однієї із спальних кімнат будинку АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин з ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел на умисне протиправне позбавлення його життя, тобто на умисне вбивство.

Керуючись раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на умисне протиправне позбавлення життя (умисне вбивство) особи, з якою він перебував у сімейних відносинах - рідного брата ОСОБА_10 , 25.12.2022 року приблизно о 22 годині 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось за можливе, ОСОБА_6 , продовжуючи перебувати у тому ж місці, а саме у приміщенні однієї із спальних кімнат будинку АДРЕСА_1 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, схопив за руків`я у свою праву руку, стиснуту в кулак, ніж, який знаходився в кімнаті на підлозі, та визначивши його знаряддям вчинення кримінального правопорушення, стоячи біля дверного отвору обличчям одне до одного, в безпосередній близькості до ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді його смерті, тичком наніс один прямий удар клинком вказаного ножа в область передньої поверхні грудної клітини ОСОБА_10 .

Отримавши ножове поранення, ОСОБА_10 в короткий проміжок часу зміг дійти до душової кімнати будинку, де осунувшись по стіні, впав на підлогу обличчям догори, а ОСОБА_6 , усвідомивши, що той не подає ознак життя, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 , спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітини, ліворуч, у проекції біля грудинної лінії - наскрізний дефект (ушкодження) з крововиливом у стінках цього дефекта та масивним крововиливом зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією та вираженим набряком у жировій клітковині. Дефект (ушкодження) щілиноподібної форми з крововиливом зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією, набряком строми передньої стінки правого передсердя. Інфільтруючий крововилив з початковими ознаками лейкоцитарної реакції ранового каналу з міжреберного м`язу з ділянки ранового каналу. Інфільтруючий крововилив зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією ранового каналу з міжреберного м`язу з крововиливом. Від країв зазначеної рани, яка розташована на передній поверхні грудної клітини, ліворуч, у проекції біля грудинної лінії, розташований рановий канал спереду назад, дещо з права на ліво. Зазначений рановий канал розташований у товщі міжреберного м`язу між 4 та 5 ребром; товщі перикарду (серцевої сорочки), правого передсердя, де затухає у порожнині правого передсердя. Зазначений рановий канал має довжину близько 9-10см. Виявлені при судово-медичній експертизі трупа вищеописані тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням м`яких тканин та внутрішніх органів прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті, відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, є небезпечними для життя в момент їх спричинення та знаходяться» причинному зв`язку з настанням смерті померлого.

Від отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 22 годині 15 хвилин помер в приміщенні душової кімнати будинку АДРЕСА_1 .

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

В апеляції:

- прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі.

В обґрунтовування вказує, що суд призначив мінімальний строк покарання, передбачений санкцією статті та при цьому не мотивував сукупність яких обставин, яка характеризують особу обвинуваченого та суттєво пом`якшують характері ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним діяння, дозволяють призначити саме таких строк покарання.

Також вказує, що суд не врахував обтяжуючу покарання обставину, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, а також особу обвинуваченого, який не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які проти апеляції прокурора заперечували, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора з посиланням на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За приписами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Так, згідно оскаржуваного вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не страждав і в даний час також не страждає. За своїм психічним станом в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

При цьому судом також була врахована наявність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також віктимна поведінка потерпілого.

Як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом враховано вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Таким чином, при ухваленні вироку були враховані усі обставини, на які посилаються прокурор в своїй апеляції та призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яке хоча і є наближеним до мінімального, проте зважаючи на обставини кримінального провадження та наявність обставин, які пом`якшують покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та належну вмотивованість оскаржуваного вироку та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, з наведених в ній мотивів, у зв`язку із чим вважає за необхідне вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Лівебережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000603, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4