ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2337/23 Справа № 205/4143/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000175 від 25.03.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Улан-Батор, Монголія, громадянина України, освіта середня технічна, офіційно працевлаштованого на посаді керівника у СТ «Троянда-1», неодруженого, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 та ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді одного року чотирьох місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільно ОСОБА_7 від відбування покарання, з іспитовим строком в один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК , а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_7 в літку 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на виготовлення підробленого посвідчення водія, шляхом надання фотографії з зображенням свого обличчя, за допомогою мобільного телефону, здійснив замовлення у невстановленої досудовим розслідуванням особи, про виготовлення підробленого посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 зі змінами «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно п. 21 вказаного Положення - посвідчення водія видається після складення особою у територіальному сервісному центрі МВС іспитів, передбачених пунктом 18 цього Положення.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, отримавши від ОСОБА_7 фотографію з зображенням його обличчя, за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів, умисно виготовила підроблений офіційний документ, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке заповнене на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також нанесла штампи «Державтоінспекція УМВС України в Дніпропетровській області Дніпропетровський МРЕВ № 25» та дані із підписами посадової особи, яка його видала.

Далі, ОСОБА_7 в літку 2021 року, знаходячись у приміщенні відділення «Нова Пошта» № 102, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вулиця Спогадів, 160а, від невстановленої особи отримав посилку із підробленим документом зі своєю фотокарткою, а саме, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке заповнене на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишив дане посвідчення при собі з метою подальшого його використання.

Продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, 25 березня 2023 року, близько 09 години 30 хвилин, ОСОБА_7 рухався на автомобілі марки "Opel", модель "Astra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , по проспекту Сергія Нігояна, що у м. Дніпро, де навпроти будинку № 47 (Державний обласний український дім) був зупинений працівниками патрульної поліції з метою перевірки документів. В цей момент у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на використання завідомо підробленого документа з метою підтвердження права керування транспортним засобом.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_7 добровільно дістав з гаманця посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , назвавшись останнім, діючи умисно, достовірно знаючи, що вищезазначене посвідчення водія є підробленим, придаючи своїм діям ознак правомірності, передав працівникам патрульної поліції завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке надавало змогу візуально встановити його особу та підтвердити право керування транспортним засобом, тим самим, використав завідомо підроблений документ.

25 березня 2023 року у період часу з 11 години 00 хвилин по 11 годину 10 хвилин, навпроти будинку № 47(Державний обласний український дім) по пр. Сергія Нігояна, що у м. Дніпро, під час проведення огляду місця події, в присутності двох понятих було вилучено підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/12158-ДД від 11.04.2023, ознак внесення змін до первинного змісту посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлено. Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виготовлений способом струминного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу струминного принтера тощо. Персональні дані у графах виготовлені електрофотографічним способом за допомогою знакосинтезуючого пристрою типа поліхромного лазерного (світлодіодного) друкуючого пристрою (кольорового принтера, копіра, тощо), який обладнано системою маркування проти підробок. Відбиток круглої печатки нанесено контактним способом - рельєфним еластичним кліше високого друку, підпис виконано за допомогою пишучого приладу кулькового типу (кульковою ручкою).

У порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про судову експертизу», статтями 69 та 102 Кримінального процесуального кодексу України, судовий експерт вважає за необхідне вказати, що бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано:

- за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК, як пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем;

- за ч.4 ст.358 КК, як використання завідомо підробленого офіційного документа.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєні кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію його дій за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та за ч.4 ст.358 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через його суворість. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ОСОБА_7 сприяв слідству у розкритті злочинів, свою вину визнав та щиро кається у скоєному, позитивно характеризується, працевлаштований та працює керівником Садівничого товариства Троянда-1, тобто має стабільне джерело доходу та міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався та по справі відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, а вчиненні його підзахисним кримінальні проступки не мають значної суспільної небезпеки. Тому просить змінити вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та призначити тому покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн;

- за ч.4 ст.358 КК у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покараня більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника та обвинуваченого на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та які наполягали на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ст.382 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисником фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 ККта роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , належним чином врахував, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, згідно ст.12 КК, відносяться до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до ст.66 КК обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав - повне визнання вини та щире каяття. Водночас обставин, які відповідно до ст.67 КК обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що призначений вироком вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за їх сукупність відповідно до ч.1 ст.70 КК, у виді одного року чотирьох місяців обмеження волі та звільненням винного на підставі ст.75 КК від відбування покарання, з випробуванням з іспитовим строком на один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК , відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів, які б вказували на наявність підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на чому наполягає захисник, не наведено, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції кожної статті кримінального закону та не є максимальним, а також відповідає правилам призначення покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4