ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також слідчим суддею визнано доведеним ризик незаконного впливу на свідків та інших співучасників злочину, оскільки підозрюваному відомі їх анкетні дані. Слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який одружений, має неповнолітню дитину, раніше судимий, звільнився з місць позбавлення волі лише у листопада 2022 року, не працевлаштований.

Враховуючи дані про особу підозрюваного, тяжкість інкримінованих злочинів та спосіб їх вчинення, слідчий суддя прийшов до висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою не зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування своєї скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять даних щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Вказує на недоведеність заявлених ризиків, оскільки підозрюваний під час досудового розслідування дотримується належної процесуальної поведінки, також зазначає, що слідчим суддею безпідставно не визначено заставу.

Вважає, що слідчим суддею не враховано дані про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину, має постійне місце проживання.

Зазначає, що судом при розгляді клопотання порушено право на захист, оскільки захисники підозрюваного, адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , - належним чином про дату, місце та час судового розгляду повідомлені не були, крім того слідчий суддя після заяви сторони захисту про відвід продовжив здійснювати судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді і відсутність підстав для застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, зокрема протоколами допитів свідків, протоколом про результати проведення негласної слідчої дії аудіо-, відеоконтролю за річчю або місцем, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_6 до інкримінованого злочину.

З наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Про вагомість цього ризику, а також про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, свідчить і те, що ОСОБА_6 небезпідставно підозрюється у тому, що він на протязі тривалого часу, перебуваючи в установах відбування покарання, був учасником стійкого ієрархічного злочинного об`єднання у статусі суб`єкта злочинного впливу, при цьому займався дотриманням засудженими правил злочинної поведінки, збором коштів на потреби злочинного впливу, підбором певних осіб для участі у різних видах протиправної діяльності на території виправної установи та координацією їх дій тощо.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що органу досудового розслідування необхідно провести слідчі дії за участю підозрюваного, свідків та співучасників, ризик незаконного впливу на останніх з боку підозрюваного також існує.

Також підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та інших співучасників у даному провадженні, оскільки йому, зокрема, відомі їх повні анкетні дані та місце їх перебування.

Крім того колегією суддів враховується, що ОСОБА_6 під час утримання у виправних установах неодноразово порушував режим утримання, у зв`язку з чим на останнього накладались стягнення, що також свідчить про вагомість заявлених ризиків.

Згідно із вимогами п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 255-255-2 КК України, у зв`язку з чим доводи сторони захисту в цій частині, які зводяться до помилковості посилання суду на інший пункт ч. 4 ст. 183 КПК України, але не спростовують законності та правильності прийнятого рішення по суті, є безпідставними.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 від вартою, колегія суддів враховує, що останній раніше судимий та небезпідставно підозрюється у скоєнні нового особливо тяжкого злочину, що, на думку колегії суддів, дозволяє грунтовно припускати, що останній схильний до протиправної поведінки та порушення закону і належних висновків з неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності для себе не зробив. Також приймаються до уваги дані про особу підозрюваного, який не працевлаштований, легального джерела доходу не має.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Апеляційні доводи щодо порушення права на захист колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, підозрюваний користувався допомогою професійного захисника ОСОБА_8 , який приймає участь і в апеляційному провадженні одноособово, при цьому обов`язкова участь у розгляді клопотання слідчого всіх без виключення захисників підозрюваного, з якими в останнього укладені договори, процесуальним законом не передбачена, у зв`язку з чим з метою забезпечення строків розгляду, передбачених ст. 186 КПК України, слідчим суддею було здійснено судовий розгляд.

Також є безпідставними доводи апелянта щодо розгляду справи без вирішення заявленого ОСОБА_6 відводу, оскільки на етапі оголошення складу суду відводів заявлено не було, а висловлення підозрюваним у подальшому недовіри складу суду не є тотожним заявленню відводу з передбачених законом підстав, який ОСОБА_6 та його професійний захисник, за наявності потреби у цьому, могли заявити без будь-яких перешкод.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4