Справа № 309/269/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/909/20 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09.07.2020.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одружений, що має на утриманні малолітню дитину, працюючий по найму, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначив в 01 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт накладений на транспортний засіб - автомобіль марки «Мерседес Віто» державний номерний знак НОМЕР_1 скасовано.

Речові докази по справі: шапку бурого кольору, яку поміщено до спецпакету № 4513574, ганчірку синього кольору, яку поміщено до паперового конверту, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Хустського ВП ГУ НП України в Закарпатській області знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставинах.

31.12.2019 біля 10 год 40 хв ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Мерседес Віто» держаний номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом на даному автомобілі в м. Хусті по вул. Київській Набережній, біля будинку № 2, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, грубо порушив вимоги п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.9, 12.3 та 1.10 ( в частині визначення поняття «оглядовість» та перешкода руху») Правил дорожнього руху України, а саме не впевнився у відсутності перешкод для руху при русі

-2-

заднім ходом, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась на даній ділянці дороги. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1 від 01.01.2020, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої травми грудної клітки, яка супроводжувалась переломом хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку, переломами ребер справа, розривом нижньої долі правої легені та ускладнилась правобічним гемопневмотораксом, шоком, що і явилось безпосередньою причиною смерті. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичній експертизі перелому хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку та крововиливами в навколишні м`які тканини, переломів ребер справа з крововиливами в навколишні м`які тканини, наявністю рідкої крові в правій (150 мл) плевральній порожнині, розриву нижньої долі правої легені, шоковими змінами внутрішніх органів, а також додатковими методами судово-гістологічного дослідження.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено наступні тілесні ушкодження: переломи ребер: - справа -1, 2, 3 по середньо-ключичній, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 по передньо-підпахвинній, 3, 4, 5, 6, 7 по навколо хребтовій лініях з крововиливами в навколишні м`які тканини непрямі за своїм характером; перелом хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку та крововиливами в навколишні м`які тканини; розрив правої легені; перелом нижньої третини правої ліктьової та променевої кісток; садна: правої щоки, підборіддя справа, верхньої третини правого стегна по передній поверхні; рани: правої брови, нижньої третини правого стегна по зовнішній поверхні, правої підколінної ямки, верхньої третини правої гомілки по задній поверхні, нижньої третини правого передпліччя по внутрішній поверхні. Тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток правого передпліччя найбільш імовірно виникли внаслідок падіння тіла з висоти власного зросту на витягнуту руку, є прижиттєвими. Тілесні ушкодження у вигляді: саден правої щоки, підборіддя справа, рани правої брови найбільш імовірно виникли внаслідок дії тупих твердих предметів або ударяння об такі в результаті падіння тіла з висоти власного зросту, є прижиттєвими. Всі інші тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могло бути колесо автомобіля під час переїзду, є прижиттєвими. Тілесні ушкодження у вигляді: множинних переломів ребер справа з розривом нижньої долі правої легені, правобічним гемопневмотораксом, перелому хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень згідно пункту 2.1.2 «Правил…» і знаходяться в прямому-причинному зв`язку з настанням її смерті.

Всі вище вказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 31.12.2019. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 , можна припустити, що в момент первинного контакту з травмуючим предметом вона знаходилася у горизонтальному положенні.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 13/01 від 15.01.2020, водій ОСОБА_6 своїми діями грубо порушив вимоги п. 1.5, 2.3 «б»; 10.1, 10.9, 12.3 та 1.10 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію діяння ОСОБА_6 , просить вирок суду в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 03 (три) роки. Вказує на те, що покарання ОСОБА_6 суд призначив у межах санкції, однак

-3-

в порушення ст. 65 КК України, не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, при цьому не в повній мірі врахував конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, характер, ступінь тяжкості та наслідки вчиненого обвинуваченим злочину. Окрім того, судом не враховано позицію прокурора в судовому засіданні щодо необхідності призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 03 (три) роки, а також не наведено належних обґрунтувань щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання.

В доповненні до апеляційної скарги представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду від 09.07.2020 в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати через призначення останньому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 03 (три) роки, а також визначити обвинуваченому іспитовий строк тривалістю 03 (три) роки. В обґрунтування доводів представник потерпілої вказує на те, що суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Окрім того, судом безпідставно визначено обвинуваченому тривалість іспитового строку в мінімальному розмірі, що не відповідає ні позиції прокурора в судовому засіданні, ні конкретним обставинам кримінального провадження, зокрема, характеру, ступеню тяжкості та наслідкам вчиненого обвинуваченим злочину у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 403 КК України до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. Внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Як вбачається з доповнень до апеляційної скарги, поданих представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_9 , за межами строків на апеляційне оскарження, останній ставить перед апеляційним судом вимоги, які погіршують становище обвинуваченого ОСОБА_6 , що з огляду на положення ч. 4 ст. 403 КПК України є недопустимим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмовити в прийнятті до апеляційного розгляду доповнень до апеляційної скарги, поданих представником потерпілої ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілої, прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу представника потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення

-4-

швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінальногопровадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того за змістом ч. 4 ст. 349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовляється від давання показань та у випадку, передбаченому ст. 381 КПК України, тобто коли розгляд провадження здійснюється успрощеному порядку у відсутності учасників судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.

Як встановлено з аудіо-запису ходу судового розгляду в суді першої інстанції, 07.07.2020 кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 було розглянуто судом без

-5-

дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнав свою винуватість, йому були роз`яснені наслідки такого порядку дослідження доказів, а також суд переконався у правильності їх розуміння.

Однак, у порушення вищевказаних вимог закону судом не допитано обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно обставин вчинення кримінального діяння, зокрема, щодо часу, місця, обставин та способу його вчинення, а лише зазначено у вироку, що такі обставини не оспорюються та узгоджуються з обставинами, зазначеними в обвинувальному акті. Безпосередній допит обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не проводився.

Таким чином, суд першої інстанції, вживши всіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та правомірно визнавши недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, не здійснив допит обвинуваченого ОСОБА_6 , показання в ході якого мали бути покладені в якості доказу в обґрунтування вироку.

Факт визнання обвинуваченим правильності обставин вчинення злочинного діяння наведених у обвинувальному акті, як слідує із аудіо-запису судового засідання від 07.07.2020 не може вважатись допитом обвинуваченого судом у розумінні ст. 351 КПК.

Зважаючи на те, що в порушення вимог ст. 351 КПК України, судовим першої інстанції допит обвинуваченого ОСОБА_6 не проводився, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті щодо нього, визнав повністю, не відповідає дійсності .

Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п. п. 10, 13, 16 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

При цьому апеляційним судом враховується висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22. 03. 2018 у справі № 521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України.

Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

При викладених вище обставинах, колегія суддів вважає, що допущене судом першої інстанції недотримання встановленої законом процедури судового розгляду, а саме, відсутність належного допиту обвинуваченого з дотриманням порядку, встановленого ст. 351 КПК України із детальним з`ясуванням всіх обставин кримінального правопорушення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.

На думку колегії суддів апеляційного суду, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням

-6-

кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення чи сторони захисту.

Згідно п. 3 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги те, що представник потерпілої не заявляв клопотань про дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти при з`ясуванні фактичних обставин справи, що з урахуванням положень ст. 404, 405 КПК України, та доводів апеляційної скарги, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий розгляд.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності, у тому числі доводам представника потерпілої про безпідставне незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у випадку їх підтвердження визнати призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами необґрунтованим, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09.07.2020 щодо ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді